Справа № 951/334/26
Провадження №1-кп/951/39/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року        селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026211050000021 від 11 січня 2026 року про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Козівського району Тернопільської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працює оператором у ТОВ «Нова Пошта», не депутата, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2026 року близько 18 год. 20 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , 2013 року випуску, червоного кольору, рухаючись із вантажем, однак без пасажирів, автодорогою М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» у її ділянці КМ 125+700 м, у напрямку м. Тернопіль, у порушення вимог пунктів 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечний інтервал», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху», «пішохід» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його рухатися вищевказаною ділянкою автодороги із безпечною швидкістю руху, і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, не загрожувати життю чи здоров`ю громадян, не завдавати матеріальних збитків, діючи необережно, із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, внаслідок чого при виникненні небезпеки для руху – пішохода ОСОБА_5 , яку водій об`єктивно спроможний був виявити, він не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або об`їзду пішохода, внаслідок чого, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд передньої лівої частини керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у цей час рухалася смугою руху до м. Тернопіль, попереду у попутному напрямку.
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток склепіння та основи черепа зліва із крововиливами під павутинну мозкову оболонку лобових, тім`яних та скроневих часток обох півкуль головного мозку, яка супроводжувалась забиттям головного мозку середнього ступеня, чисельними переломами кісток лицевого черепа з крововиливами у порожнини навколоносових пазух та зовнішніми ушкодженнями; закритої травми шийного відділу хребта у виді переломів тіла 3-го та передньої дуги першого хребців, без порушення функції спинного мозку; закритої травми правого плечового суглоба у виді повного вивиху плечової кістки та перелому її великого горбика; закритої травми правої нижньої кінцівки у виді переломів середньої третини діафізу(тіла) великогомілкової та дистального метаепіфізу (нижнього кінця) малогомілкової кісток, які належать до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечний інтервал», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «перешкода для руху», «пішохід» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.3 Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілій ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні допитана потерпіла ОСОБА_5 , яка пояснила, що 10.01.2026 близько 18 год. 00 хв. йшла проїжджою частиною автодороги поблизу с. В. Ходачків Тернопільського району в напрямку м. Тернопіль, було темно, моменту наїзду автомобіля не пам`ятає, прийшла до тями вже в лікарні. Зазначила, що обвинувачений провідував її в лікарні, просив в неї пробачення за скоєне, допомагав коштами на лікування, у тому числі дав їй гроші на операцію, яку необхідно було зробити у зв`язку з отриманими під час ДТП травмами. Звернула увагу, що на даний час обвинувачений в разі потреби возить її в лікарню. Потерпіла не наполягає на суворому покаранні для обвинуваченого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, пояснивши, що 10.01.2026 близько 18 год. 20 хв. рухався за кермом службового автомобіля ТОВ «Нова Пошта» марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , автодорогою М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине», у напрямку м. Тернопіль, не був достатньо уважним та допустив наїзд передньої лівої частини керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , яка у цей час рухалася смугою руху до м. Тернопіль, попереду у попутному напрямку, внаслідок чого потерпілій було завдано тяжкі тілесні ушкодження. Почувши удар, одразу зупинився та вийшов з машини. Побачивши потерпілу, викликав швидку та поліцію. На наступний ранок приїхав у лікарню, у якій перебувала потерпіла, зустрівся з її сестрою, купляв ліки для ОСОБА_5 . Обвинувачений зазначив, що взяв на себе значну частину витрат на лікування потерпілої, такі витрати за його підрахунками становлять більше 100000,00 грн.
Просив суд його суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він працевлаштований оператором у ТОВ «Нова Пошта», однак насправді виконує обов`язки водія і отриманий ним дохід від такої діяльності є єдиним джерелом доходу його сім`ї.
Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечив проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Також просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши на ОСОБА_4 обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Потерпіла в судовому засіданні не заперечила проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Ураховуючи викладене, суд дійшов переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, тобтопорушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого, просила суворо його не карати, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
При цьому суд враховує, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Отже, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Безпосередньо сприймаючи під час судового засідання пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов переконання, що обвинувачений дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, щиро засуджує свою протиправну поведінку та демонструє повну готовність нести кримінальну відповідальність. Обвинувачений із власної ініціативи в добровільному порядку допомагав потерпілій з витратами на лікування після ДТП, на підтвердження чого надав копії відповідних квитанцій. Потерпіла підтвердила даний факт у судовому засіданні.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Також судом враховано, що відповідно до досудової доповіді Тернопільського районного сектору №6 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький та орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Суд звертає увагу, що згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди, зокрема, мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Відповідно до п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Водночас у постанові від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к Верховний Суд наголосив, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він працевлаштований оператором у ТОВ «Нова Пошта», однак насправді виконує обов`язки водія і отриманий ним дохід від такої діяльності є єдиним джерелом доходу його сім`ї.
Водночас вирішуючи питання доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України, суд враховує, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації (постанова Верховного Суду від 10.08.2021 у справі за №137/807/20).
При цьому суд звертає увагу, що обвинуваченим  ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження вказаних ним обставин про те, що його трудова діяльність пов`язана з виконанням обов`язків водія і отриманий ним дохід від такої діяльності є єдиним джерелом доходу його сім`ї.
Аналізуючи вищенаведене, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, щиро розкаявся, що свідчить про усвідомлення ним протиправності свого вчинку, ставлення обвинуваченого до вчиненого, негативної оцінки своїх дій, беручи до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин та позицію потерпілої, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, а також з огляду на характер допущених ОСОБА_4 порушень Правил безпеки дорожнього руху та спричинені цими порушеннями наслідки, до обвинуваченого слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Окрім цього, з врахуванням обставин вчинення правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думки потерпілої, позиції прокурора, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без його ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які, на думку суду, будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На переконання суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім того, ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 13.01.2026 №1-кс/593/15/2026 накладено арешт на автомобіль марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до ухвали слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 12.02.2026 №1-кс/593/43/2026, арешт, накладений вказаною вище ухвалою, скасовано в частині користування вказаним автомобілем.
Ураховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 КПК України, слід повністю скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України: автомобіль марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили - повернути власнику ОСОБА_6 ; медичну карту стаціонарного хворого №00441 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироком законної сили -залишити у КНП «ТОКЛ» ТОР, де вона знаходиться на відповідальному зберіганні. 
Згідно з положеннями ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на проведення у кримінальному провадженні судових експертиз, а саме: судової автотехнічної експертизи №42/26-22 від 20.01.2026 у розмірі 6785,28 грн; судової транспортно-трасологічної експертизи №41/26-22 від 20.01.2026 у розмірі 7633,44 грн; судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/120-26/3749-ІТ від 27.03.2026 у розмірі 3565,60 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4  від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4  такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 13.01.2026 №1-кс/593/15/2026, на автомобіль марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , в частині заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.
Речові докази у кримінальному провадженні: 
автомобіль марки «Merсedes Benz Sprinter 319 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили - повернути власнику ОСОБА_6 ;
медичну карту стаціонарного хворого №00441 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироком законної сили - залишити у КНП «ТОКЛ» ТОР, де вона знаходиться на відповідальному зберіганні. 
Стягнути з ОСОБА_4  в користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз, а саме:
судової автотехнічної експертизи №42/26-22 від 20.01.2026 у розмірі 6785 (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень) 28 копійок;
судової транспортно-трасологічної експертизи №41/26-22 від 20.01.2026 у розмірі 7633 (сім тисяч шістсот тридцять три гривні) 44 копійки;
судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/120-26/3749-ІТ від 27.03.2026 у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень) 60 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Козівський районний суд Тернопільської області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя         ОСОБА_1