ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року  Справа № 903/165/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я. ,  суддя Павлюк І.Ю. 

за участю представників:
прокурор - Марщівська О.П.
відповідач 2 - Корнійчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.2026, повний текст судового рішення складено 06.02.2026 у справі № 903/175/25 (суддею Вороняк А.С.)

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної ради; Волинської обласної державної (військової) адміністрації; Західного офісу Держаудитслужби
до 1) Комунального підприємства "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради
до 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут"
про визнання недійсною додаткової угоди та стягнення 485 216,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.01.2026 у справі №903/165/25 позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду № 6 від 22.08.2023 до укладеного між Комунальним підприємством "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" договору про постачання електричної енергії споживачу № 23-23/399 від 26.01.2023 (процедура закупівлі: UA-2023-01-09-000825-a). Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на користь Волинської обласної ради в дохід обласного бюджету Волинської області 485216,30 (чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті шістнадцять гривень 30 копійок) грн. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на користь Волинської обласної прокуратури 4122,50 грн судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто із Комунального підприємства "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради на користь Волинської обласної прокуратури 4122,49 грн судового збору за подання позовної заяви.
Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить відкрити апеляційне провадження у справі № 903/165/25. Рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.2026 по справі № 903/165/25 частково скасувати та змінити в частині стягнення грошових коштів, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на користь Волинської обласної ради в дохід обласного бюджету Волинської області кошти у розмірі 162 062,83 грн.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №903/165/25/980/26 від 27.02.2026 витребувано матеріали справи №903/165/25 з Господарського суду Волинської області. 09.03.2026 матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.03.26 апеляційну скаргу ТОВ "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.2026 у справі № 903/165/25 - залишено без руху. Зобов`язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про доплату судового збору в розмірі 1 823, 16 грн.
23.03.26 через підсистему "Електронний суд" від ТОВ "Волиньелектрозбут" до суду апеляційної інстанції надійшла заява про усунення недоліків. Надано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.26 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.26 у справі № 903/165/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на 19.05.2026 об 15:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1.
07.04.26 через підсистему "Електронний суд" від Волинської обласної ради до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності учасника справи. 
28.04.26 через підсистему "Електронний суд" від заступника керівника Волинської обласної прокуратури до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Орган прокуратури просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
14.05.26 через підсистему "Електронний суд" від ТОВ "Волиньелектрозбут" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.26 клопотання представника ТОВ "Волиньелектрозбут" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку задоволено. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Крейбух О.Г., на підставі службової записки головуючого судді Розізнаної І.В. від 15.05.26 за розпорядженням керівника апарата Північно-західного апеляційного господарського суду Турович Н.С. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.26 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Поліщук П.Я.. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.26 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.2026 у справі № 903/175/25 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Поліщук П.Я., суддя Павлюк І.Ю..
18.05.26 через підсистему "Електронний суд" від ТОВ "Волиньелектрозбут" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 903/165/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26).
19.05.26 через підсистему "Електронний суд" від Луцької окружної прокуратури до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.
19.05.26 через підсистему "Електронний суд" від Комунального підприємства "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд справи без участі учасника справи. Також зазначено, що відповідач 1 підтримує доводи, які викладені в апеляційній скарзі.
У судове засідання з`явився прокурор Марщівська О.П., а також представник відповідача 2 в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів Корнійчук І.М..
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату та час проведення судового засідання належним чином повідомлені.
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
26.01.2023 між Комунальним підприємством "Волинська обласна клінічна лікарня" Волинської обласної ради (споживач, відповідач 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (постачальник, відповідач 2) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 23-23/399 від 26.01.2023 (далі – договір) на постачання 2 250 000 кВт/год електричної енергії на суму 11 556 тис грн, ціна за 1 кВт/год 5,136 гривень.
Пунктом п. 3.1 договору визначено строк (термін) поставки товару по 31 грудня 2023 року.
Згідно пункту 5.1 договору, загальна ціна (сума) договору становить 11556000 грн.
Відповідно до п. 5.3 договору, ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей, що оформлюються додатковою угодою у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору.
На момент підписання договору сторонами погоджені всі істотні умови договору, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі".
Сторонами до вищезазначеного договору неодноразово вносилися зміни, а саме укладено 10 додаткових угод (додаткові угоди № 1 від 30.03.2023, № 2 від 30.03.2023, № 3 від 03.07.2023, № 4 від 06.07.2023, № 5 від 07.07.2023, № 6 від 22.08.2023, № 7 від 10.10.2023, № 8 від 14.11.2023, № 9 від 04.12.2023, № 10 від 22.12.2023), та як зазначає прокурор три із яких стосувались зміни ціни товару у бік збільшення.
Додатковими угодами №2 від 30.03.2023 та №3 від 03.07.2023 змінюючи ціну за одиницю товару у зв`язку із зміною регульованого тарифу, вартість електричної енергії як товару не змінювалась.
При цьому, додатковою угодою №2 від 30.03.2023, з 01.04.2023 підвищено ціну на електричну енергію з 5,136 грн за кВт/год до 5,195964 грн за 1 кВт/год. Отже, ціна на товар за додатковою угодою № 2 збільшена на 1,1 % відповідно до первинної ціни, зазначеної у договорі. Вказану додаткову угоду укладено на підставі постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії "НЕК "Укренерго".
Додатковою угодою №3 від 03.07.2023, з 01.07.2023 підвищено ціну на електричну енергію з 5,195964 грн за кВт/год до 5,261784 грн за 1 кВт/год. Отже, ціна на товар за додатковою угодою № 3 збільшена на 2,44 % відповідно до ціни, установленої у попередній додатковій угоді. Вказану додаткову угоду укладено на підставі постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії "НЕК "Укренерго".
22.08.2023 укладено додаткову угоду №6, відповідно до якої з 01.08.2023 збільшено ціну електричної енергії за 1 кВт/год з 5,261784 грн до 5,963734 грн або на 13,3 % у порівнянні з ціною, визначеною та погодженою сторонами у додатковій угоді № 3.
Згідно специфікації ціни на електричну енергію, ціна за одиницю (структура ціни, з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ – становить 5,963734 грн/ кВт*год та включає: ціну електричної енергії як товару (нерегульована частина ціни (без ПДВ) 4,484678 грн/кВт*год; величину регульованих тарифів (без ПДВ) – 0,4851 грн/кВт*год та ПДВ – 0,993956 грн.
Внаслідок укладання додаткової угоди № 6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 26.01.2023 № 23-23/399 первісну ціну визначену при проведенні процедури закупівлі, збільшено більш як на 13 відсотків (13,3 %), а ціну електричної енергії як товару – на 15 % (з 3,89972 грн збільшено до 4,484678 грн) та ціна товару загалом зросла із 5,261784 грн до 5,963734 грн за 1 кВт/год.
При цьому, відповідно до додаткової угоди № 6 від 22.08.2023, керуючись законами України "Про ринок електричної енергії", "Про публічні закупівлі" (надалі - ЗУ № 922-VIII) та постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" від 12.10.2022 № 1178 (надалі – Особливості № 1178), сторони зменшили обсяги закупівлі, у зв`язку із зміною ціни за одиницю товару, погодили, що кількість товару (обсяги постачання електричної енергії) становить 2 127 235,675 кВт/год.
Прокурор зазначає, що додаткова угода № 6 від 22.08.2023 укладена сторонами за відсутності визначених законом умов, збільшено вартість одиниці предмету закупівлі, що призвело до безпідставного витрачання бюджетних коштів.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.01.2026 у справі №903/165/25 позов задоволено.
Мотивуючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що додаткова угода № 6 про підвищення ціни електроенергії укладена з порушенням вимог ЗУ № 922-VIII. Також місцевий господарський суд установив, що постачальник не довів належними та допустимими доказами факту істотного коливання ціни електроенергії на ринку, а підвищення ціни на 13,3 % (та нерегульованої складової - на 15 %) було непропорційним реальному ринковому зростанню, яке становило близько 5,8 %. Суд також зазначив, що додаткова угода № 6 поширювала свою дію на вже поставлену та спожиту електроенергію, що суперечить ч. 3 ст. 632 ЦК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо недопустимості зміни ціни після виконання зобов`язання. Крім того, загальне збільшення ціни перевищило допустимі 10 % від початкової ціни договору.
Не погоджуючись із оскаржуваним судовим рішенням через підсистему "Електронний суд" від ТОВ "Волиньелектрозбут" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга. Апелянт просить частково скасувати рішення суду першої інстанції із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 162 062, 83 грн. 
Доводи апелянта зводяться до наступного:
- ТОВ "Волиньелектрозбут" надало достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують коливання ціни товару на ринку та наявності підстав для укладання додаткової угоди № 6 від 22.08.23, а саме: лист № 01/8-1241 від 03.07.2023, експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 630/23 від 31.07.2023 та роздруківку із сайту АТ "Оператор ринку";
- місцевий господарський суд безпідставно не врахував можливість визнати недійсним лише приріст ціни понад показник 10 %, тобто до рівня 5,729282 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу орган прокуратури зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, адже:
- збільшення ціни товару на понад 10 відсотків від ціни, визначеної у договорі про закупівлю є порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII;
- постачальником при ініціюванні питання про зміну ціни товару (у бік збільшення) не доведено істотної зміни обставин;
- ціна товару є істотною умовою укладеного між відповідачами договору та спірної додаткової угоди до нього, а тому оспорюваний правочин (угода № 6) може бути визнаний судом недійсним лише в повному обсязі. 

Щодо поданого ТОВ "Волиньелектрозбут" клопотання про зупинення провадження у справі № 903/165/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як убачається з поданого клопотання, апелянт вважає, що розгляд справи №903/165/25 об`єктивно є неможливим до закінчення розгляду Конституційним Судом України скарги ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" щодо конституційності п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII.
Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.
Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.
Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.
При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що законодавець прямо застеріг у неможливості зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, якщо зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. 
Ураховуючи: приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України; докази, які наявні в матеріалах даної справи; враховуючи доводи сторін щодо можливості/доцільності зупинення провадження у справі, колегія суддів апеляційної інстанції виснує про відсутність об`єктивної неможливості розгляду даної справи, а відтак і відсутності правових підстав для зупинення провадження у справі № 903/165/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26). Із огляду на зазначене клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.05.2026 року у справі №924/560/24. 

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини між сторонами виникли у 2023 роках. На момент виникнення правовідносин діяли положення Господарського кодексу України (надалі - ГК України), який втратив чинність 28.08.2025 на підставі Закону України №4196-ІХ від 09.01.2025. Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що застосування норм матеріального права, які були визначені в ГК України станом на момент виникнення правовідносин також є можливим під час вирішення даного спору по суті.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів.
За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтями 11 ЦК України та 174 ГК України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Так, у абзаці 2 частини 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Згідно із ст. 185 ГК України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Щодо незгоди ТОВ "Волиньелектрозбут" із оскаржуваним судовим рішенням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає ЗУ № 922-VIII.
Метою вказаного закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
У статті 1 ЗУ № 922-VIII зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 ЗУ №922-VIII).
ЗУ №922-VIII встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених частиною п`ятою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, за пунктом 2 частини п`ятої наведеної норми - у випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про публічні закупівлі" та інших законодавчих актів України щодо здійснення оборонних та публічних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану від 16.08.2022 Розділ X Прикінцеві та перехідні положення ЗУ №922-VIII доповнено пунктом 3-7 такого змісту:
"3-7. На період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз".
Відповідно до пункту 3-7 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про публічні закупівлі" Кабінет Міністрів України постановою від 12.10.2022 № 1178 затвердив Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України Про публічні закупівлі, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (надалі - Особливості № 1178).
Особливості №1178 набрали чинності 19.10.2022 та застосовуються до закупівель товарів, робіт та послуг, які були розпочаті після набрання нею чинності.
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 19 Особливостей № 1178 істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім підпунктів 13 та 15 пункту 13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про постачання електричної енергії № 23-23/399 укладено 26.01.2023, тобто в період дії правового режиму воєнного стану та після набрання чинності Особливостей №1178, у зв`язку з чим спірні правовідносини підлягають регулюванню положеннями ЗУ № 922-VIII з урахуванням Особливостей № 1178.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі №920/19/22 сформовано правовий висновок про те, що з урахуванням аналізу нормативного припису п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII та беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує зміну цієї норми та як наслідок порушує принцип правової визначеності. Інший підхід до розуміння зазначеної норми, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такий підхід призводить до спотворення результатів процедури закупівлі, втрати економії бюджетних коштів, отриманої за результатами торгів, та суперечить принципам здійснення публічних закупівель, визначеним преамбулою та статтею 5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Колегія суддів апеляційної інстанції також керується правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 28.08.2024 у справі №918/694/23: "Так, посилання Скаржника на підпункт 2, підпункт 7 пункту 19 Особливостей не свідчать про зміну законодавства у відповідній категорії спору, оскільки: 1) постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативно-правовим актом; 2) їх зміст лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", та вони не встановлюють іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого даною нормою".
Також у постанові Верховного Суду від 01.10.2024 у справі № 918/779/23 зазначено: "...постанова Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 №1178 не передбачає внесення змін до Закону "Про публічні закупівлі", а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. Отже, в будь якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"".
Додатково колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.04.26 у справі № 924/698/23 зазначено наступне:
"Крім того, об`єднана палата зауважує, що навіть норма підпункту 2 пункту 19 постанови КМУ № 1178 (у редакції постанови КМУ від 01.09.2025 № 1067, чинній із 04.09.2025), яка дійсно передбачає можливість неодноразового збільшення ціни за одиницю чітко визначеного товару (бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії) не більше ніж на 10 %, але не вище загального граничного рівня збільшення у 50 % від початкової ціни, встановленої у договорі про закупівлю, також не має зворотної дії у часі щодо спірних правовідносин, пов`язаних із укладенням 14.10.2022 і 14.11.2022 оспорюваних додаткових угод № 2 і № 3 відповідно".
Екстраполюючи правові висновки Верховного Суду на спірні правовідносини, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що приписи Особливостей № 1178 не передбачають внесення змін до ЗУ № 922-VIII, а лише встановлюють певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. Отже, в будь-якому випадку сторони мали керуватися обмеженнями, встановленими, зокрема, у п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII. 
Як встановлено місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення та не заперечується апелянтом, сторони під час укладання додаткової угоди № 6 передбачили збільшення ціни електроенергії на 13,3 %, а ціну електричної енергії як товару на 15 %, тобто із перевищенням максимального ліміту 10 % згідно п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII. Отже, дії сторін не відповідають вимогам законодавчого регулювання, а також правовим висновкам, які висвітлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та від 21.11.2025 у справі № 920/19/22.

Щодо документального підтвердження коливання цін та підстав укладення оспорюваної додаткової угоди, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22).
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 912/1580/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 913/368/19, від 11 травня 2023 року у справі № 910/17520/21).
Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/19/24 від 21.11.2025.
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору (додаткової угоди) і до внесення відповідних змін до нього. Тобто збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після укладання договору, має бути достатнє обґрунтування про наявність коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення договору до дати першої зміни ціни додатковою угодою до договору, а в разі наступних змін – між черговими такими змінами на підставі додаткових угод.
Виключно зміна регульованих цін (тарифів) і нормативів, які є складовими ціни електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару (постанова Верховного Суду від 07.03.2024 у справі № 910/401/23).
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що законодавством у сфері публічних закупівель не визначено конкретну особу, наділену повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку. Тому, виходячи з норм чинного законодавства, до суб`єктів надання такої інформації можна віднести, зокрема, Державну службу статистики України, на яку постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство Державний інформаційно аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків, яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові/товарні експертизи, зокрема щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; Торгово промислову палату України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації. Проте, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання).
Відповідно до п. 5.3 договору № 23-23/399 від 26.01.2023, ціна за одиницю товару за цим договором може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", з урахуванням Особливостей, що оформлюються додатковою угодою у порядку, визначеному у додатку 3 до цього договору.
Пунктом 6 додатку 3 до договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених п. 19 Особливостей (том 1, а.с. 51).
Пунктом 6.2 додатку 3 до договору передбачено, що погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
У разі коливання ціни товару на ринку, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару на той відсоток коливання, що відбувся.
Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується даними АТ "Оператор ринку", зокрема даними, розміщеними на офіційному сайті htpp://www.oree.com.ua/ та/або довідкою (ми) або листом(ми) або іншим(и) документом(ами) (завіреними копіями цих довідки(ок) або листа(ів) або документів) відповідних органів або установ або організацій, які можуть надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, в тому числі довідки, цінові довідки, експертні висновки будь-якої торгово-промислової палати. Довідки складаються з використанням інформації, оприлюдненої АТ "Оператор ринку" на своєму офіційному веб-сайті (htpp://www.oree.com.ua/) про результати торгів на ринку "на добу наперед" за 10 днів місяця/20 днів місяця/місяць, відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та/або інформації з інших офіційних джерел.
Згідно п. 13.2 договору, умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладання сторонами додаткової угоди до цього договору. Істотні умови цього договору можуть змінюватися у випадках, передбачених пунктом 19 Особливостей.
Як убачається з матеріалів справи підставою для укладення додаткової угоди № 6 від 22.08.2023 став лист постачальника ТОВ "Волиньелектрозбут" від 03.07.2023 № 01/8-1241 у якому зазначено про зростання ціни на електричну енергію за три дні липня 2023 року в порівнянні з червнем 2023 року на РДН на 15,38%. Додатково повідомлено, що у разі наявності коливання ціни на ринку електричної енергії у бік збільшення в торговій зоні "ОЕС України", будуть внесені відповідні зміни до укладеного договору у серпні місяці 2023 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що в матеріалах справи наявний лист АТ "Оператор ринку" - "Помісячні середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН та на ВДР в цілому по Україні, а також окремо по торгових зонах "ОЕС України" та "Острів Бурштинської ТЕС" за період з 2021 по 2024 рік (без ПДВ), грн/мвт год (том 1, а.с. 117).
Досліджуючи подані докази, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду що, відповідно до інформації ДП "Оператор ринку" середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН у торговій зоні "ОЕС України" з моменту укладення договору № 23-23/399 від 26.01.2023 до моменту зміни ціни за одиницю товару становили: - січень 2023 року – 3,46683 грн за 1 кВт/год.;- лютий 2023 року – 3,21343 грн за 1 кВт/год.;- березень 2023 року – 3,233927 грн за 1 кВт/год.;- квітень 2023 року – 2,81374 грн за 1 кВт/год.;- травень 2023 року – 2,86702 грн за 1 кВт/год.;- червень 2023 року – 2,97147 грн за 1 кВт/год.;- липень 2023 року – 3,66987 грн за 1 кВт/год.
Отже, ціна електричної енергії як товару, яка визначена сторонами на момент укладання договору (3,89972 грн за 1 кВт/год.) не перевищувала ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН у торговій зоні "ОЕС України" за період січень-липень 2023 року, а відтак, як правильно виснував місцевий господарський суд, не відбулося істотної зміни обставин, що могли слугувати підставою для внесення змін до договору про закупівлю.
Верховним Судом у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19 викладено правову позицію, відповідно до якої постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, збитковим. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
У листі-зверненні постачальника ТОВ "Волиньелектрозбут" від 03.07.2023 № 01/8-1241 підставою для зміни ціни електричної товару є зростанням ціни за три дні липня 2023 року у порівнянні з червнем 2023 року. На переконання колегії суддів, інформація щодо порівняння трьох днів липня 2023 року з трьома днями червня 2023 не може свідчить про належний аналіз динаміки зміни ціни електричної енергії. Надана інформація не відображає динаміку зміни ціни електричної енергії у період з моменту укладення договору № 23-23/399 від 26.01.23 до моменту укладання додаткової угоди № 6 від 22.08.23, що унеможливлює встановлення факту коливання ціни товару на ринку, як підстави для внесення змін, у розумінні п. 2 ч. 5 ст. 41 ЗУ № 922-VIII.
Отже, з матеріалів справи убачається, що з січня по липень 2023 року ціна на електроенергію не піднялась на 13,3 %, а ціна електричної енергії як товару - на 15 %, про що правильно було наголошено місцевим господарським судом. 
Також із поданого листа-звернення убачається, що постачальник не довів чому підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору за ціною, запропонованою замовнику на тендері, не навів причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним, збитковим.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до відзиву на позовну заяву ТОВ "Волиньелектрозбут" в якості підтвердження коливання ціни електричної енергії було надано експертний висновок Харківської торгово-промислової палати № 630/23 від 31.07.2023 (том 1, а.с. 173-175).
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19 (на яку також посилається скаржник), від 11.05.2023 у справі № 910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24, як і у постановах Верховного Суду від 21.08.2024 у справі № 440/11406/23, від 29.03.2019 у справі № 826/6926/17, від 23.01.2020 у справі № 907/788/18 та від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17 визначено, що експертні висновки (довідки) торгово-промислових палат України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару. Однак, суди мають досліджувати зміст таких висновків за наведеними вище критеріями.
Як слушно зауважено Господарським судом Волинської області, відповідач 2 не долучав експертний висновок до: - спірної додаткової угоди; - листа постачальника ТОВ "Волиньелектрозбут" від 03.07.2023 № 01/8-1241. До того ж у вказаному експертному висновку експертом було взято окремі періоди та дати. Даний доказ не підтверджує факт коливання ціни на електричну енергію у порівнянні з моментом укладення договору та моментом звернення постачальника з пропозицією внести зміни до договору в частині збільшення ціни на одиницю товару. Наданий експертний висновок не відображає безперервної динаміки зміни ціни у релевантний період, не містить аналізу коливання ціни саме у бік збільшення станом на дату укладення відповідної додаткової угоди, а також не встановлює причинно-наслідкового зв`язку між наведеними показниками та необхідністю зміни істотних умов договору.
Із огляду на зазначене суд апеляційної погоджується з місцевим господарським судом, що вказаний експертний висновок не є достатнім і належним доказом, на підставі якого можна встановити дійсність коливання ціни товару в період з дати укладання договору і до внесення до нього змін оскаржуваною додатковою угодою.
Також суд апеляційної інстанції наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.24 у справі № 922/2321/22 cформувала наступну правову позицію: "Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається".
Також у постанові Верховного Суду від 26.02.26 у справі № 908/620/24 зазначено наступне:
"Апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що із системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю, зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Апеляційний суд посилався на вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду, але в повній мірі не застосував його, з урахуванням досліджених та встановлених судом доказів, тоді як, вказане впливає на правильність вирішення спору. Так, суди не надали належної правової оцінки тому, що додаткову угоду сторонами укладено 26.02.2021, та в угоді сторонами вказано, що тариф 1,838 грн/кВТ *год застосовується з 01.02.2021, тобто, за період надання послуг постачання електричної енергії, який вже минув, і відповідачем вже надано послуги протягом лютого, а позивачем отримано такі послуги.".
Згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що укладення угоди № 6 від 22.08.2023 із застосуванням ретроспективної дії підвищення ціни товару з 01.08.2023, є порушенням приписів ч. 3 ст. 632 ЦК України, процедури публічних закупівель та актуальної судової практики Верховного Суду. 
Також колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на правовий висновок, який висвітлено у постанові Верховного Суду від 14.04.26 у справі № 916/2036/24:
"Правові наслідки недійсності окремих частин правочину встановлені статтею 217 ЦК України, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Тобто умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому. Такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 12.03.2018 у справі № 910/22319/16, від 11.08.2021 у справі № 926/324/20 та від 18.11.2021 у справі № 907/12/19.
Стаття 180 ГК України визначає, що істотними умовами договору, без погодження яких укладення господарського договору неможливе, є предмет, ціна та строк дії договору (частина третя).
У цьому випадку ціна товару є істотною умовою договору та додаткових угод до нього, а тому оспорювані правочини можуть бути визнані недійними лише повністю".
Із огляду на зазначене суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи апелянта щодо можливості часткового визнання недійсною додаткової угоди № 6 від 22.08.2023, адже ціна товару є істотною умовою договору, а тому оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише повністю.
Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що місцевий господарський суд надав можливість учасникам судового процесу надати усі письмові пояснення та заперечення з метою підтвердження власних доводів та спростування доводів іншої сторони у справі. Доводи апелянта не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, адже судом першої інстанції були вчинені усі процесуальні дії з метою встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства та забезпечення рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із огляду на встановлені обставини справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що наявні докази в матеріалах справи та правові висновки Верховного Суду, які були застосовані судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення свідчать про дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Інших доказів, які б спростували наведене в мотивувальній частині даної постанови, апеляційна скарга не містить. Колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що доводи апелянта про прийняття господарським судом рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та не з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків суду.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" про зупинення провадження у справі № 903/165/25 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" на рішення Господарського суду Волинської області від 27.01.26 у справі № 903/175/25 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
3. Справу № 903/165/25 повернути до Господарського суду Волинської області.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "27" травня 2026 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В. 

Суддя   Поліщук П.Я. 

Суддя   Павлюк І.Ю.