ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/2616/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді-доповідача Кошлі А.О., суддів: Демчини Т.Ю., Кучеренко О.І.,
за участі:
секретаря судового засідання: Кахикало А.С.
представника позивача – Катафєєва Г.С. 
представника скаржник (апелянт) – Баранікова М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 (суддя Юзіков С.Г.) у справі № 904/2616/24
за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А.
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» 
про стягнення боргу за договором
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
27.02.2026 Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» подано до Господарського суду Дніпропетровської області скаргу на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А., в якій скаржник просив суд: визнати дії державного виконавця, що полягали у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 80303267, неправомірними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.02.2026 ВП № 80303267; зобов`язати державного виконавця повідомити суд і заявника про виконання ухвали у десятиденний строк.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24 відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, чи відповідає виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано усі документи і, якщо немає підстав для повернення виконавчого документа або відмови у відкритті виконавчого провадження, відкриває виконавче провадження. 
Суд першої інстанції зазначив, що у частині 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» викладений вичерпний перелік умов, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачеві без прийняття до виконання, та встановив відсутність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві. Суд констатував, що 19.02.2026 заступник начальника Відділу Григорян Н.А. винесла постанову ВП № 80303267 про відкриття виконавчого провадження, а того ж дня — постанову про зупинення виконавчих дій на підставі п. 10-5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні.
Суд дійшов висновку, що п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» не містить заборони відкриття виконавчого провадження, а передбачає зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у вже відкритих виконавчих провадженнях, у зв`язку з чим визнав скаргу боржника такою, що не підлягає задоволенню.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» подало апеляційну скаргу, в якій просить:
— апеляційну скаргу ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу про відмову в задоволенні скарги Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 по справі № 904/2616/24 прийняти до розгляду та задовольнити;
— скасувати ухвалу про відмову в задоволенні скарги Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 по справі № 904/2616/24;
— ухвалити нове рішення, яким: скаргу на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А. задовольнити; визнати дії заступника начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А., що полягали у вчиненні виконавчої дії шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 80303267, неправомірними; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.02.2026 ВП № 80303267; зобов`язати заступника начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А. повідомити Господарський суд Дніпропетровської області і заявника про виконання ухвали не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено всі обставини справи, які мають значення для її розгляду, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. Зокрема, суд не розглянув та не надав правову оцінку відповідності дій заступника начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А. нормам Закону України «Про виконавче провадження», проігнорувавши той факт, що винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчою дією.
Скаржник посилається на п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким встановлено спеціальний правовий режим для учасників ринку електричної енергії на період воєнного стану, відповідно до якого зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції, 3 процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких оприлюднюється НКРЕКП. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», як учасник ринку електричної енергії, включено до відповідного переліку, а інформацію про рішення суду у справі № 904/2616/24 оприлюднено НКРЕКП на її офіційному веб-сайті.
Апелянт вважає, що заступник начальника Першого Правобережного відділу ДВС Григорян Н.А. всупереч нормам чинного законодавства вчинила виконавчу дію — винесла постанову про відкриття виконавчого провадження, чим порушила п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». На думку скаржника, метою зазначеної норми є недопущення фінансового тиску на стратегічних учасників ринку та запобігання виникненню додаткових боргових зобов`язань у примусовому порядку, а формальне відкриття виконавчого провадження без можливості реального виконання суперечить меті закону, створює передумови для стягнення виконавчого збору та фактично нівелює гарантії, передбачені п. 10-5 розділу XIII Закону.
Скаржник стверджує, що суд першої інстанції формально підійшов до тлумачення п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону, посилаючись на те, що норма закону не містить заборони відкриття виконавчого провадження, а передбачає зупинення вчинення виконавчих дій у вже відкритих виконавчих провадженнях. Суд не дослідив наслідки відкриття виконавчого провадження для боржника, не надав оцінки співмірності втручання у майнові права, фактично ототожнив будь-яке формальне право виконавця із його правомірністю.
Апелянт зазначає, що оскільки на час дії воєнного стану дана категорія виконавчих документів не передбачає виконання рішення та застосування заходів примусового виконання, виконавчий документ повинен був бути повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вчинення дії по прийняттю постанови про відкриття вже суперечить суті самої заборони, передбаченої п. 10-5 розділу XIII Закону, щодо зупинення відповідних дій на період воєнного стану.
Скаржник також вказує на негативні наслідки безпідставно відкритого виконавчого провадження: наявність запису в Єдиному реєстрі боржників несе для боржника репутаційні втрати, що може негативно впливати на укладання договорів з контрагентами; наслідком відкриття виконавчого провадження є виникнення додаткового фінансового навантаження у вигляді стягнення виконавчого збору, що безпідставно покладає на боржника додатковий фінансовий тягар. Внесенням змін до Закону законодавець намагався на період воєнного стану надати можливість підприємствам енергетичного сектору виконувати рішення самостійно за наявності фінансової можливості, однак дії державного виконавця фактично позбавили боржника такої можливості без сплати виконавчого збору.
Апелянт зазначає, що права стягувача на отримання коштів не порушуються, оскільки боржник під час дії воєнного стану має намір виконати рішення самостійно, а стягувач не позбавлений можливості повторного пред`явлення виконавчого документа після закінчення воєнного стану.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на наступне:
Стягувач звертає увагу, що відповідно до п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» зупиняється саме вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях. Враховуючи, що саме виконавче провадження неможливе без факту відкриття виконавчого провадження, а до відкриття виконавчого провадження виконавчий документ сам по собі не може вважатися виконавчим провадженням, зазначені прикінцеві положення Закону не зупиняють відкриття виконавчих проваджень, а зупиняють вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у відкритих виконавчих провадженнях.
Щодо посилання апелянта на п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» як підставу для повернення виконавчого документа без виконання, стягувач зазначає, що наказ про примусове виконання рішення, виданий Господарським судом Дніпропетровської області від 24.11.2025 у справі № 904/2616/24, відповідно до якого має бути стягнуто з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» 9 351 869,52 грн заборгованості (з яких: 3 032 707,26 грн інфляційних втрат та 6 319 162,26 грн 3% річних), не відноситься до документів, що не передбачають застосування заходів примусового виконання рішення. Тому у випадку безпідставного повернення даного наказу неправомірні дії виконавця були б оскаржені у встановленому порядку.
Стягувач наголошує, що наявність судового наказу, виданого Господарським судом Дніпропетровської області у даній справі, передбачає можливість застосування заходів примусового виконання рішень відповідно до приписів ст. ст. 3, 10 Закону України «Про виконавче провадження». Приписами п. 10-5 Прикінцевих та перехідних положень Закону та ст. 4 Закону не передбачено право або обов`язок державного виконавця за даних обставин повернути стягувачу виконавчий документ — наказ.
Зміст п. 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону, на думку стягувача, свідчить про те, що дія відповідної норми поширюється виключно на виконавчі провадження, які вже перебувають на стадії примусового виконання, тобто є відкритими та фактично виконуються органом державної виконавчої служби та/або приватним виконавцем. Законодавець пов`язує зупинення саме з процесом вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень у межах існуючого виконавчого провадження, а не з обмеженням повноважень щодо відкриття виконавчого провадження чи прийняття виконавчого документа до виконання.
15.05.2026 до апеляційного господарського суду надійшов відзив Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, згідно змісту якого орган державної виконавчої служби зазначив, що державний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження на підставі належного виконавчого документа та заяви стягувача, оскільки підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, передбачені частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», були відсутні.
На думку відділу, наказ Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення коштів передбачає застосування заходів примусового виконання, а тому не підпадає під випадки повернення виконавчого документа стягувачу. Доводи апелянта про те, що під час дії воєнного стану виконавчий документ мав бути повернутий на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», визнано помилковим тлумаченням норм права.
Відділ вказав, що положення пункту 10І розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачають лише зупинення виконавчих дій та заходів примусового виконання у вже відкритих виконавчих провадженнях щодо окремих категорій боржників, але не обмежують повноваження державного виконавця щодо прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження. При цьому в межах спірного виконавчого провадження заходи примусового виконання, визначені статтею 10 зазначеного Закону, не застосовувалися.
Посилаючись на обов`язковість виконання судових рішень, гарантовану Конституцією України, та відсутність порушень норм матеріального і процесуального права, відділ просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області - без змін.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Кошля А.О., судді: Демчина Т.Ю., Кучеренко О.І.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 по справі № 904/2616/24. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 904/2616/24. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 19.05.2026 об 11.30 годині.
01.05.2026 матеріали оскарження по справі № 904/2616/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Представник скаржника в судовому засіданні, що відбулось 19.05.2026 вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, просив її задовольнити та скасувати ухвалу про відмову в задоволенні скарги на дії заступника начальника Першого Правобережного ВДВС у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А.
Представник позивача в судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, відомостей про причини неявки до суду не надав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.05.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про стягнення боргу за договором.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 закрито провадження у справі в частині 754 459 433,12 грн основного боргу, позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 7 696 045,09 грн — 3 % річних, 7 115 366,03 грн — індексу інфляції, 16 324,17 грн — судового збору. Заяву ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» про розстрочення виконання рішення у справі задоволено частково.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025 апеляційну скаргу ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 у справі № 904/2616/24 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 у справі № 904/2616/24 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено: стягнуто з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6 319 162,26 грн трьох процентів річних, 3 032 707,26 грн інфляційних втрат. Крім того, розстрочено виконання рішення суду в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат на 12 місяців.
На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024, зміненого постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2025, яка набрала законної сили 08.10.2025, видано накази суду.
19.02.2026, за заявою стягувача, заступник начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А. відкрила виконавче провадження № 80303267 з примусового виконання наказу № 904/2616/24, виданого 24.11.2025 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» на користь ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» 6 319 162,26 грн трьох процентів річних та 3 032 707,26 грн інфляційних втрат.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24, якою відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на дії заступника начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Григорян Н.А.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з огляду на таке.
Відповідно до положень частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно абз. 1 частини 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Аналогічне положення закріплено в частині 1 статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина 1, пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», законодавець урегулював, що примусове виконання рішень уповноваженими цим Законом органами та особами здійснюється у межах повноважень та у спосіб, що визначені, зокрема, Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений обов`язок виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій має бути зазначено про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець також зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до абз.1 ч.4 ст.4 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст.26 цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;
12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Наведений у частині 4 статті 4 Закону перелік умов, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачеві без прийняття до виконання є вичерпним.
Колегія суддів зазначає, що наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 у справі № 904/2616/24 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (боржника) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (стягувача), 9 351 869,52 грн. заборгованості, з яких: 3 032 707,26 грн. інфляційних втрат; 6 319162,26 грн. 3% річних є виконавчим документом, виконання якого передбачає вжиття заходів примусового виконання рішення, а відтак не належить до переліку документів, визначених законом як такі, що підлягають поверненню стягувачу без прийняття до виконання.
При цьому скаржником не надано доказів наявності інших передбачених законодавством обставин, які відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» зумовлювали б обов`язок державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття його до виконання.
За таких обставин, за відсутності встановлених законом підстав для повернення виконавчого документа, державний виконавець був зобов`язаний діяти відповідно до приписів частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, колегія суддів доходить висновку, що після надходження 19.02.2026 від ПрАТ «НЕК «Укренерго» заяви про примусове виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/2616/24 державний виконавець, діючи в межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 80303267.
Колегія суддів приймає до уваги посилання скаржника на положення пункту 10-5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» якими регламентовано, що тимчасово, на час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та грошові кошти) у виконавчих провадженнях у частині стягнення сум індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання чи іншого розміру процентів, встановлених договором або законом, сум неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошових зобов`язань, сплата яких передбачена договорами, за грошовими зобов`язаннями суб`єктів господарювання, що виникли у період з 24.02.2022 по 01.09.2024, за якими боржниками є учасники ринку електричної енергії, перелік яких із зазначенням номерів судових справ оприлюднюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на її офіційному веб-сайті, а саме:
- постачальників універсальних послуг перед виробниками електричної енергії та гарантованим покупцем за договорами купівлі-продажу електричної енергії;
- постачальників універсальних послуг перед операторами систем розподілу за договорами про надання послуг з розподілу;
- постачальників універсальних послуг перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі;
- гарантованого покупця перед постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів;
- гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії за договорами купівлі-продажу електричної енергії;
- гарантованого покупця перед виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії за договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом та договорами про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії;
- оператора системи передачі перед гарантованим покупцем та постачальниками універсальних послуг за договорами про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії;
- операторів систем розподілу перед оператором системи передачі за договорами про надання послуг з передачі та договорами про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління;
- виробників електричної енергії перед гарантованим покупцем за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів.
Колегією суддів установлено, що на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, оприлюднено Перелік учасників ринку електричної енергії, передбачений пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», до якого включено ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». У зазначеному Переліку щодо вказаного товариства наведено, зокрема, відомості про судову справу № 904/2616/24.
Наведені обставини свідчать про поширення на боржника правового режиму, визначеного пунктом 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», у межах відповідної судової справи.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що системний аналіз положень пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про поширення дії зазначеної норми виключно на виконавчі провадження, які перебувають на стадії примусового виконання, тобто є відкритими та виконуються органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що законодавець пов`язує настання відповідних правових наслідків саме із зупиненням вчинення виконавчих дій та застосуванням заходів примусового виконання рішень у межах відкритого виконавчого провадження, зокрема накладення арешту на майно чи кошти боржника. Водночас зазначені положення не містять заборони щодо прийняття виконавчого документа до виконання або відкриття виконавчого провадження.
Як встановлено судом, після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було враховано наявність передбачених законом обставин, у зв`язку з чим постановою від 19.02.2026 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2025 у справі № 904/2616/24 до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, на підставі п. 10-5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні.
За таких обставин доводи скаржника про те, що положення пункту 10-5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» покладають на державного виконавця обов`язок повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 7 частини четвертої статті 4 зазначеного Закону, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються на довільному та розширеному тлумаченні норм права, яке не відповідає їх змісту та меті правового регулювання.
Не заслуговують на увагу і доводи скаржника щодо неможливості виконання судових рішень відповідної категорії під час дії воєнного стану, оскільки такий підхід фактично нівелює конституційний принцип обов`язковості судового рішення, закріплений статтею 129-1 Конституції України, та не узгоджується з положеннями Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене у сукупності колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки боржником не доведено, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 80303267 була прийнята з порушенням вимог чинного законодавства.
З урахуванням наведеного колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24 є законною та обґрунтованою, постановленою з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, на підставі повного, всебічного й об`єктивного з`ясування обставин справи, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну оцінку наявним доказам і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а відтак підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали не вбачається.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 р. у справі № 904/2616/24 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 у справі № 904/2616/24 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 15.06.2026.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя О.І. Кучеренко