Справа № 147/671/26 
Провадження № 2/147/498/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03 червня 2026 року с-ще Тростянець 

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Почкіної О.М.,
із участю секретаря судового засідання Бабчук В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.08.2016 у Новоободівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, про що було складено відповідний актовий запис №13.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.08.2016 вона уклала шлюб з  ОСОБА_2 . 
Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що після офіційної реєстрації шлюбу їхні стосунки складалися нормально, однак під час спільного проживання зрозуміли, що мають різні погляди на сімейне життя і подружні стосунки загалом. З 13.03.2024 сім`я фактично припинила своє існування. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та її дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть Будь-яких дій щодо розірвання шлюбу відповідач робити не бажає, тому позивачка змушена звертатися до суду. У зв`язку з цим просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.03.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки надав суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд проводити розгляд справи без участі позивачки та її представника. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судові засідання, які відбулися 29.04.2026, 03.06.2026 не з`явився, відзиву та будь-яких клопотань не подав. Судом вживалися заходи для повідомлення його про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації, які відповідач отримав. 
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду даної справи. 
Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 28 серпня 2016 року зареєстрували шлюб у Новоободівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, про що 28 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис за №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, 28.08.2016 (а.с.6).
Подружжя має дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданим виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, 23.01.2017, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією засвідченого перекладу з угорської мови свідоцтва про народження № НОМЕР_3 , яке видане мерією самоврядування м. Секешфегервар (а.с. 12) та довідкою №61311/КВ/19-536-189 про реєстрацію особи громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13).
Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Позивачка в позовній заяві вказала, що шлюбні відносини припинені, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та її дітей.
Відповідач клопотання про примирення до суду не надава.
З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. 
Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх спільної дитини. За таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Відповідно до вимог ст. 113 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.
У позовній заяві позивачка просила змінити їй прізвище на дошлюбне – « ОСОБА_7 ».
Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 6500,00 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених в суді надав: ордер про надання правничої допомоги серії АВ №1283138; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію квитанції №577209579 від 17.03.2026 про сплату послуг в сумі 6500,00 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 1. ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.
На підтвердження сплати витрат на правничу допомогу позивачем надано квитанцію про сплату суми у розмірі 6500,00 грн. Разом з тим, зі змісту призначення платежу неможливо встановити, за які саме послуги позивачем сплачено суму в розмірі 6500,00 грн та чи пов`язані такі послуги з розглядом даної справи .
З урахуванням наведеного, враховуючи відсутність підтвердження сплати коштів за надану правничу допомогу в межах даної справи, в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.
Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно квитанції №577199631 від 17.03.2026 позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача у користь позивачки.
Керуючись ст. ст. 2, 141, 247, 259, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 28.08.2016 у Новоободівській сільській раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис №13.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,  судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 , витрат на правничу допомогу- відмовити
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач може оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

Повний текст складено 03.06.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянка України, РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_5 , громадянин України, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя О.М. Почкіна