ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року
м. Харків
справа № 641/8576/24
провадження № 22-ц/818/773/26, 791/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Тичкової О.Ю.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа: Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Семенова Єгора Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року та апеляційну скаргу Янковського Станіслава Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року в складі судді Поліщук Т.В.,-
ВСТАНОВИВ:
В травні ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Харківської міської ради, в якій прохає: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , шляхом заборони створення будь-яких незаконних дії та перешкод, створювати перешкоди позивачу ОСОБА_1 , які обумовлені та виражаються у порушенні прав позивача, щодо незаконного вселення до його майна відповідачем, незаконного користування, незаконного проникнення, незаконного розпорядження майном позивача, а саме: гаражем № НОМЕР_1 під літ. «Г-1» з льохом, загальною площею 40,6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі у розмірі 1211 грн. 20 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що йому на праві власності належить гараж № № НОМЕР_1 під літ. «Г-1» з льохом, загальною площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був збудований у 1973 році та в подальшому відремонтований ним. Разом з тим при переході та зміни власників гараж не змінював своїх технічних зовнішніх розмірів, окрім поточну оздоблювальну роботу. Зазначений гараж з льохом використовував за цільовим призначенням близько 15 років. 29.08.2023 біля 11-00 год. йому зателефонували сусіди користувачі гаражів, розташованих поряд з його гаражем, та повідомили телефоном, що в його гараж шляхом зрізання замків та спробою механічного пошкодження воріт гаража, група невстановлених осіб, які за участю та під керуванням відповідача ОСОБА_2 намагається проникнути в належний йому гараж з метою фактичного заволодіння майном з використанням документів на право власності, які до нього жодного відношення не мають. Проте відповідач вважає спірний гараж своїм. Приїхавши на місце події побачив ОСОБА_2 який при свідках намагався потрапити до гаража у зв`язку із чим він викликав працівників поліції. Після відібрання у нього та свідків пояснень був зареєстрований матеріал ЖЄО -19182 від 29.08.2023 та на підставі даного матеріалу були внесені відомості до ЄРДР від № 12023226200000713 від 29.08.2023 за кваліфікацією ст. 356 КК України. Пізніше він дізнався, що стосовно нього за заявою відповідача були внесені відомості до ЄРДР від 07.08.2023 та розпочато кримінальне провадження № 120232200002773 від 07.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Метою заяви про злочин було необхідність потрапити до приміщення гаражу, заволодіти ним та отримати доступ до приміщення під приводом нібито вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме крадіжки із свого гаража гумових скатів відповідача. В ході досудового розслідування кримінальне провадження внесене до ЄРДР під № 120232200002773 від 07.08.2023 за кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України та кримінальне провадження внесене до ЄРДР під 12023226200000713 від 29.08.2023 за кваліфікацією ст. 356 КК України були об`єднані в одне провадження, з якого в подальшому постановою прокурора 16.07.2024 були виділені матеріали досудового розслідування в окреме кримінальне провадження за № 1202422117001002492 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 25.07.2024 зазначене кримінальне провадження, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 184 КПК України за відсутністю складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 . Інші матеріали внесені до ЄРДР №120232200002773 від 29.08.2023 за ознаками ст. 356 КК України були виділені та направлені за підслідністю до Харківського СД ХРУП № 2 в Харківської області, де у нього на даний час є процесуальний статус потерпілого.
Крім того, позивач особисто звертався до поліції, із заяви про вчинення злочину на підставі яких до ЄРДР внесені відомості за № 12024221170000846 від 29.02.2024 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ст. 384, ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та на теперішній час здійснюється досудове розслідування.
Незважаючи на це, відповідач постійно порушує його права, вчиняючи незаконні дії та порушення прав, законних інтересів, використовує невідомі документи, які не мають ні якого відношення до права власності на гараж під № НОМЕР_1 з льохом під літ. «Г-1 «загальною площею 40.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на порушення його прав та інтересів, а саме, що відповідач порушує його право користування гаражем № НОМЕР_1 під літ. «Г-1» з льохом, загальною площею 40,6 кв.м., який розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
23.08.2025 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся із заявою про розподіл судових витрат, в якій він просить вирішити питання щодо розподілу понесених судових витрат у цивільній справі, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 70 000 грн.
Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року у прийнятті додаткового рішення за заявою представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Дейнеки Є.А. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: Харківська міська рада, про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням відмовлено.
Ухвала вмотивована тим, що у справі що розглядається адвокатом Янковським С.А. не надано документів (квитанції, прибуткового касового ордеру тощо), що свідчать про оплату його гонорару. А якщо гонорар не оплачено фактично, то сам договір про надання правничої допомоги можливо розцінювати як намір оплати. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, представником відповідача в заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено та не конкретизовано, які всі інші витрати він прохає стягнути з позивача з посилання на докази та в якій сумі.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що судом не було повною мірою досліджено обставини, що мають істотне значення для вирішення справи по суті, а зроблені судом висновки про недоведеність позовних вимог не відповідають дійсності. До апеляційної скарги позивачем додані докази на підтвердження факту порушеного права користування нерухомим майном з боку відповідача, а саме: протоколи пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду місця події з фото таблицею, висновок судово-трасологічної експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному проваджені №12024221170000846. Як на підставу не подання таких доказів до суду першої інстанції зазначає що позивачу не було відомо про існування висновку судово-трасологічної експертизи, а інша частина доказів не була надана через відсутність доступу до матеріалів кримінального провадження. 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву представника відповідача про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд відмовив у прийняті додаткового рішення всупереч нормам законодавства, а також з формальних міркувань які порушують права на справедливий суд. Крім того, суд не звернув уваги на надану адвокатом довідку-розрахунок та додаткову угоду, які є підтвердження договірних відносин між сторонами.
06.10.2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Семенова Є.С., в якому останній просив ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справ, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволеною виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: гаражу № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 , загальною площею 40,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 30.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 2533, договором дарування від 13.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 2537, договором дарування від 30.09.2023 та витягом з Державного реєстру речових прав № 348666597 від 30.09.2023 (а.с.17, 19-21).
Відповідно до довідки №145/12-21 від 06.12.2021 року гараж № НОМЕР_1 з льохом літ.Г-1 що розташований по АДРЕСА_1 відповідає наступним характеристикам: рік будівництва 1973, загальна площа 40,6 м2 (а.с.22-27).
Відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.12.2012 визнано за ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс б/н, площею 20 кв.м., розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , характеристики якого зазначені в технічному паспорті від 01.11.2012 (а.с.18).
Згідно технічного паспорту КП «Харківське міське БТІ» від 01.11.2012 гаражний бокс б/н по АДРЕСА_2 збудований в 2008 році та має площу 20.1 кв.м. (а.с.28-29).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.06.2012 ОСОБА_2 є власником гаражу № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний (стара назва 50-річчя ВЛКСМ) будинок АДРЕСА_1 (а.с.40).
Постановою про закриття кримінального провадження від 25.07.2024 слідчого СВ ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області кримінальне провадження № 12024221170002492 від 16.07.2024. внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до зазначеної постанови від 25.07.2024, 07.08.2023 до Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_2 , про те, що в період часу з 16.04.2023 по 07.08.2023 невстановлена особа в період воєнного стану, за адресою: м. Харків, пр-т. Ювілейний, таємно здійснила крадіжку резинових скатів для автомобіля у кількості 4 штук., чим спричинила матеріальну шкоду останньому. В ході досудового розслідування було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , який пояснив що у його власності перебуває гаражне приміщення № НОМЕР_3 що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , який він придбав у 2013 році та володіє гаражем дотепер Крім того ОСОБА_2 було долучено документи на підтвердження володіння зазначеним приміщенням. В ході досудового розслідування допитаний в якості свідка ОСОБА_1 пояснив що у його власності перебуває гараж № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 загальною площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 28.08.2023 року йому стало відомо що ОСОБА_2 з іншими невстановленими особами намагаються проникнути до його гаража. Також ОСОБА_1 долучено документи на підтвердження права власності на гараж № НОМЕР_1 з льохом у літ Г-1. В ході досудового розслідування було встановлено ОСОБА_4 , який подав заяву та прохає закрити кримінальне провадження, так як шкода яка йому була завдана є малозначною та претензій до власнику гаражу він не має (а.с.30-31).
Постановою про розголошення відомостей досудового розслідування від 25.07.2024 слідчого СВ ХРУП № 2 ГУН в Харківській області надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування в кримінальному провадженні № 12024221170000846 від 29.02.2024 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 393, ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 162 КК України, а саме надання потерпілому ОСОБА_1 , копії документів: постанова про закриття кримінального провадження № 12024221170002492 від 16.07.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с.32).
Відповідно до витягу з ЄРДР за кримінальним провадженням №12024221170000846 від 29.02.2024 року, 28.02.2024 року до ХРУП№2 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала слідчого судді (справа 643/1814/24) щодо зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про те що 29.08.2023 року невстановлена особа вчинила завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. 27.03.2024 до ХРУП№2 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала Московського районного суду (справа 643/2646/24) за заявою ОСОБА_1 про те що невстановлені особи 29.08.2023 року примушували до виконання цивільно-правових зобов`язань гр. ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1, ч. 3 ст. 89 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.
На підтвердження свої позовних вимог позивачем до апеляційної скарги додані протоколи пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду місця події з фото таблицею, висновок судово-трасологічної експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному проваджені №12024221170000846. Як на підставу не подання таких доказів до суду першої інстанції зазначає що позивачу не було відомо про існування висновку судово-трасологічної експертизи, а інша частина доказів не була надана через відсутність доступу до матеріалів кримінального провадження.
Нормою частини 7 статті 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту норми ст. 83 ЦПК України усі докази позивач має надавати вчасно до суду першої інстанції. У скарзі відвідач зазначає як підставу не подання доказів до суду першої інстанції руйнування будівлі офісу СТОВ «Грозянське» та зазначає, що вся паперова документація була втрачена а саме: видаткові касові ордера на підтвердження фактичних виплат орендної плати.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи вище викладене, судова колегія приходить до висновку про наявність об`єктивних підстав, що позбавили відповідача надати суду першої інстанції такі докази вчасно. Тому колегія судді залучає до матеріалів справи докази на підтвердження факту порушеного його права користування нерухомим майном з боку відповідача, а саме: протоколи пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду місця події з фото таблицею, висновок судово - трасологічної експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному проваджені №12024221170000846.
З аналізу доданих позивачем документів вбачається, що у проваджені слідчого відділу ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 12024221170000846 від 29.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення ч.1 ст.383, ч.2 ст.355, ч.1 ст.162 ч.4 ст.358 КК України.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2025 вбачається що було впізнано особу яка 29.08.2023 року близько 10-11 години здійснила спилювання болгаркою петлі з воріт гаражу який належить ОСОБА_1 на праві власності.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2025 вбачається що було впізнано особу яка 29.08.2023 року близько 10-11 години проникла до гаражу ОСОБА_1 що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.04.2025 вбачається що було впізнано особу яка 29.08.2023 року близько 10-11 години перебувала біля гаража Молчанова Р.Ю. що розташований за адресою: м. Харків, пр-т Ювілейний, 59, та вказувала що це його гаражне приміщення.
Крім того з аналізу доданих позивачем документів вбачається, що в рамках зазначеного досудового розслідування за адресою: м. Харків пр-т Ювілейний, 59 було проведено огляд місця події під час якого вилучено металеву петлю сірого кольору.
Відповідно до висновку експерта трасологічної експертизи № СЕ-19/121-25/19086-ТР від 31.07.2025 на об`єкті дослідження (металева петля сірого кольору) виявлені сліди від знаряддя зламу, ймовірно залишені від інструменту диску кутової шліфувальної машинки.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження№ 61-3438сво21) зазначено, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Предметом позову ОСОБА_1 тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні власністю шляхом заборони створення будь-яких незаконних дій та перешкод відповідачем які обумовлені та виражаються у незаконному проникненні до його майна та користуванні ним, а саме гаражем № НОМЕР_1 під літ. Г-1 з льохом, загальною площею 40,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За загальним правилом, визначеним у статях15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями15,16 ЦК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.
За положеннями частини першої - третьої статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження, що він є власником об`єкту нерухомого майна, а саме: гаражу № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 , загальною площею 40,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 30.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 2533, договором дарування від 13.06.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 2537, договором дарування від 30.09.2023 та витягом з Державного реєстру речових прав № 348666597 від 30.09.2023 (а.с.17, 19-21).
Надані позивачем до матеріалів справи докази, а саме пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду місця події з фото таблицею, висновок судово-трасологічної експертизи, проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному проваджені №12024221170000846, диск з відеозаписами свідчать про доведеність позовних вимог.
В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач свою вину у створені перешкод позивачу у користуванні належним йому на праві власності гаражем не спростував.
Тому судова колегія вважає встановленими обставини здійснення відповідачем перешкод у користуванні належним на праві власності позивачу гаражем № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 , загальною площею 40,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні правом власності на гараж № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 , загальною площею 40,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 покинути вказане приміщення, та забезпечити безперешкодний доступ до належного ОСОБА_1 гаражу № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1 , загальною площею 40,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на зазначене судом зроблено помилковий висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю не доведені.
Щодо апеляційної скарги відповідача на ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року про відмову у прийняті додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (East/WestAllianceLimited v. Ukraine), заява № 19336/04).
Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Встановлено, що представником відповідача надано усі документи які підтверджують надання правової допомоги, а саме: ордер на надання правничої допомоги, копію договору від 13.02.2024 року про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору від 19.06.2025 року ,довідку-розрахунок №22/08/25 про розмір коштів що підлягають сплаті та акт прийому-передачі до договору про надання правової допомоги від 22.08.2025 року.
Проте, оскільки при перегляді апеляційним судом рішення суду першої інстанції встановлено, що рішення підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то відсутні підстави задоволення заяви представник відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді першої інстанції. 
Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволеною, а ухвала суду зміні. В задоволені заяви про розподіл судових витрат слід відмовити з підстав викладених у цій постанові.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 3028 грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Семенова Єгора Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні на праві власності гаражем № НОМЕР_1 під літ. Г-1 з льохом, загальною площею 40,6 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 покинути вказане приміщення, та забезпечити безперешкодний доступ до належного ОСОБА_1 гаражу № НОМЕР_1 з льохом в літ. Г-1, загальною площею 40,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Апеляційну скаргу Янковського Станіслава Анатолійовича який діє в інтересах ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Салтівського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року - змінити.
Викласти мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю.Тичкова
Судді          Н.П.Пилипчук
В.Б.Яцина