Справа № 638/8725/26
Провадження № 3/638/2123/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі головуючої судді Яковлевої В.М., розглянувши матеріал, який надійшов з УПП в Харківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
та
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 
за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КупАП)

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшов матеріал про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП.
Судом встановлено, що 31 березня 2026 року о 15 год 30 хв в м. Харків по вул. Клочківській, 46 водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Mersedes Benz C300, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним та недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з т/з MG T60, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду та здійснював розворот ліворуч. При ДТП т/з були завдані механічні пошкодження та матеріальні збитки.
Крім того, 31 березня 2026 року о 15 год 30 хв в м. Харків по вул. Клочківській, 46 водій ОСОБА_2 , керуючи т/з MG T60, д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважним, перед розворотом ліворуч завчасно не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав розвертатись, внаслідок чого відбулося зіткнення з т/з Mersedes Benz C300, д.н.з. НОМЕР_1 . При ДТП т/з були завдані механічні пошкодження та матеріальні збитки.
Постановою Шевченківського районного суду міста Харкова від 09 червня 2026 року у якості потерпілої особи до участі у справі залучено військову частину НОМЕР_3 .
09 червня 2026 року представником ОСОБА_1 через канцелярію суду подано клопотання про закриття провадження у справі.
Відповідно до вказаного клопотання, ОСОБА_1 свою вину не визнає. Представник Роянова П.О. зазначає, що обставини правопорушення зафіксовано на відеодоказах, долучених до матеріалів справи, з яких вбачається, що водій ОСОБА_3 здійснював маневр розвороту з крайньої правої смуги руху, не переконавшись у безпечності маневру та не уступивши дорогу транспортним засобам, що рухалися у попутному напрямку.
Натомість, дані, що відображені на схемі ДТП, не відповідають дійсним обставинам справи та не узгоджуються з фактичними даними, що відображають відеодокази.
Зазначив, що з пояснень водія ОСОБА_2 на місці дорожньо-транспортної пригоди не вбачається в якій саме смузі руху останній рухався та з якої смуги почав здійснювати маневр розвороту. Також, не зазначив чи пересвідчився він у безпечності маневру.
Удар по автомобілю, який належить ОСОБА_2 прийшовся на передню ліву частину, що технічно ніяк неможливо при недотриманні дистанції з-заду іншим учасником руху. Більше того, з огляду на габарити вказаного автомобіля він не зміг би здійснити маневр розвороту з крайньої лівої смуги та розгорнути корпус автомобіля одразу за роздільною смугою так, щоб автомобіль, який рухався позаду, в`їхав у передні водійські двері.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки ОСОБА_2 здійснював маневр розвороту з крайньої правої смуги руху, раптово, не переконавшись у безпечності маневру та не уступивши дорогу транспортним засобам, що рухалися у попутному напрямку, наголосив, що не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .
Просив звернути увагу, що оскільки ОСОБА_1 рухався з дотриманням правил дорожнього руху і не міг передбачити дії іншого учасника руху, його вина у скоєнні ДТП відсутня.
Зазначив, що вказані обставини цілком знаходять своє відображення у доказах, наявних в матеріалах справи, а саме: відеодоказах, фото з пошкодженнями транспортних засобів, поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
В зв`язку із зазначеним, просив суд провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
ОСОБА_2 10 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Також, 10 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» подав до суду заяву, згідно якої свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення повністю визнав та зазначив таке.
Не мав наміру скоювати ДТП та завдати школу, щиро розкаюється у вчиненні правопорушення. Вказав, що перед здійсненням маневру розвороту переконався у відсутності перешкод і мав впевненість у безпечності своїх дій.
Наголосив, що після перегляду відео ДТП усвідомив, що через власну самовпевненість не помітив транспортний засіб, що рухався в попутному напрямку, та, ймовірно, перебував у так званій «сліпій зоні». Просив суд при винесенні постанови врахувати дані пояснення та щире каяття.
12 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представником потерпілої особи ОСОБА_4 подано до суду заяву, відповідно до якої ОСОБА_2 за час перебування на військовій службі характеризується виключно з позитивного боку, є відповідальним, має лідерські якості.
Також, представник потерпілої особи зазначає, що за значний особистий внесок ОСОБА_2 нагороджено медаллю «Хрест доблесті». Просив врахувати позитивну характеристику ОСОБА_2 при призначенні покарання.
Крім того, 18 червня 2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» представником потерпілої особи подано до суду клопотання.
Вказане клопотання мотивовано тим, що Протокол ЕПР1 № 628726 від 31.03.2026 (складений відносно ОСОБА_1 ) на місці ДТП в частині опису установлених даних містить відомості, які відповідають дійсності, і не були спростовані в протоколі ЕПР1 № 643046 від 17.04.2026 та іншими матеріалами справи.
Зазначає, що щодо ДТП уповноваженими посадовими особами Національної поліції було складено два протоколи: ЕПР1 № 628726 від 31.03.2026 стосовно ОСОБА_1 , водія автомобіля Mercedes-Benz c300 д.н.з. НОМЕР_1 ; ЕПР1 № 643046 від 17.04.2026 стосовно ОСОБА_2 , водія автомобіля MG Т60 в.н.з. НОМЕР_4 .
Другий протокол було складено на підставі клопотання адвоката Терещенко Віолетти Вадимівни вих. № 14 від 13.04.2026, в якому йдеться про нові відомості, які містяться в відеоматеріалах, отриманих з камер спостереження після складання первинного протоколу. Ці відомості доповнюють відтворену картину обстановки ДТП, тим, що ОСОБА_2 “був неуважним, перед розворотом ліворуч завчано не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, почав розвертатись, внаслідок чого відбулось зіткнення”, і були відображені у вторинному протоколі. 
Однак нові відомості жодним чином не спростовують тих, що відображені у первинному протоколі, а саме, про те, що ОСОБА_1 “не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду та здійснював розворот ліворуч”. ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій пояснив свої дії самовпевненістю, що полягала у його внутрішньому переконанні у відсутності перешкод і безпечності своїх дій, ймовірно через перебування транспортного засобу, що рухався в попутному напрямку, у так званій "мертвій зоні", а також повідомив про переосмислення своїх дій, як учасника ДТП після перегляду відеоматеріалів, та про щире каяття. 
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП полягає в необережності у формі самовпевненості, що є важливим кваліфікуючим фактором для визначення ступеня матеріальної відповідальності військовослужбовця за завдану шкоду державі під час виконання обов`язків військової служби.
Просить суд, звернути увагу, що з огляду на особливості порядку притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців за шкоду, завдану державі, та при винесенні постанови по справі врахувати і відобразити в постанові форму вини (умисел чи необережність) ОСОБА_2 , а також врахувати факт того, що дії ОСОБА_1 стали причинами та умовами, що сприяли вчиненню адміністративного правопорушення.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
ОСОБА_2 просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.
Захисниця Роянова П.О. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, клопотання про закриття провадження відносно ОСОБА_1 підтримує та просить задовольнити.
Представник потерпілої особи ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заявлені клопотання підтримує повністю.
Неявка особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, належним чином повідомленої про час та місце судового розгляду справи, являється її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною першою статті 124 КУпАП встановлено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, передбачає наявність трьох елементів об`єктивної сторони (протиправне діяння): 1) порушення правил дорожнього руху, 2) наслідки у вигляді, зокрема, пошкодження транспортних засобів, 3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху та наслідками. Таким чином, настання наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження транспортних засобів мають бути обумовлені саме порушенням певним учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, тобто має бути наявний прямий чи опосередкований причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками.
У п. 26 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд доходить таких висновків.
Щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .
В статті 247 КУпАП зазначені обставини, що виключають провадження в справі про адміністративні правопорушення, зокрема: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Причому, аналіз даної статті вказує, що такі обставини, як: відсутність події і складу адміністративного правопорушення; вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони, - можливо встановити лише шляхом розгляду справи по суті та перевірки фактичних обставин.
Як встановлено судом, 31 березня 2026 року о 15 год 30 хв в м. Харків по вул. Клочківській, 46 водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Mersedes Benz C300, д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним та недотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з т/з MG T60, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався попереду та здійснював розворот ліворуч. При ДТП т/з були завдані механічні пошкодження та матеріальні збитки.
Чим порушив вимоги п.12.1, 13.1. Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно з п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доказів, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки Mersedes Benz C300, д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки MG T60, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 ПДР України. Не виконання вимог ПДР України ОСОБА_1 стоїть в причинному зв`язку з виникненням події ДТП.
Розглянувши адміністративний матеріал, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП в повному обсязі доведена дослідженими судом доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №628726 від 17 квітня 2026 року;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2026 року;
- схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.
Відповідно до частини другої статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення згідно зі статтею 34 КУпАП, судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення згідно зі статтею 35 КУпАП, судом не встановлено.
Згідно положень статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, суд, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Що стосується доводів захисниці Роянова П.О.
Згідно із ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказом у справі про адміністративне правопорушення, на основі якого можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, є серед іншого висновок експерта. Висновок експерта є одним із доказів у справі. Експерт, використовуючи свої спеціальні знання, має дослідити надані йому матеріали та дати відповіді на поставлені питання. У разі неможливості дати відповідь на якесь із питань через неповноту або суперечливість наявних даних, експерт повинен зазначити про це у своєму висновку.
Виходячи з положень ст. 273 КУпАП експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях. Експерт зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і дати об`єктивний висновок у поставлених перед ним питаннях. Експерт має право знайомитися з матеріалами справи, що стосуються предмета експертизи, заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів, необхідних для дачі висновку; з дозволу органу (посадової особи), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, ставити особі, яка притягається до відповідальності, потерпілому, свідкам запитання, що стосуються предмета експертизи; бути присутнім при розгляді справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП, у тому числі шляхом допиту свідків та призначення експертиз. 
Захисниця Роянова П.О. в обгрунтування своєї позиції зазначила, що удар по автомобілю, який належить ОСОБА_2 прийшовся на передню ліву частину, що технічно ніяк неможливо при недотриманні дистанції з-заду іншим учасником руху. Також, зазначає, що з огляду на габарити вказаного автомобіля він не зміг би здійснити маневр розвороту з крайньої лівої смуги та розгорнути корпус автомобіля одразу за роздільною смугою так, щоб автомобіль, який рухався позаду, в`їхав у передні водійські двері.
Проте суд позбавлений можливості достеменно встановити наведені обставини без використання на те спеціальних експертних знань.
При цьому, протягом судового розгляду справи ОСОБА_1 не скористався наданим йому ч. 1 ст. 268 КУпАП правом заявити суду відповідне клопотання про призначення експертизи, висновок експерта також суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Докази не можуть грунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд відхиляє доводи захисниці Роянова П.О.
На підставі викладеного, з урахуванням особи, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі статті 40-1КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_2 .
Згідно з п.п. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Розглянувши адміністративний матеріал, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП в повному обсязі доведена дослідженими судом доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №643046 від 17 квітня 2026 року ;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2026 року;
- схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2026 року;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.
Відповідно до частини другої статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність за адміністративне правопорушення згідно зі статтею 34 КУпАП, є щире каяття.
Обставин, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення згідно зі статтею 35 КУпАП, судом не встановлено.
Згідно положень статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі вищевикладеного, суд, повно та всебічно дослідивши адміністративний матеріал, дійшов висновку про те, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Що стосується доводів потерпілої особи про визначення ступеню вини (умисел чи необережність) у діях ОСОБА_2 , суд зазначає.
Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, із суб`єктивної сторони може бути вчинено як умисно, так і необережно, враховуючи диспозицію ст. 122-4 КУпАП.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП).
Відповідно до ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Необережність є недбалістю, коли особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії чи бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Від недбалості слід відрізняти так званий випадок («казус») - подія, яка настає не внаслідок волевиявлення особи, а тому не може бути передбаченою за даних умов. Тобто невинне заподіяння шкоди, яке має місце тоді, коли у особи, яка вчинила діяння, не було реальної можливості передбачити настання небезпечних наслідків та запобігти їх настанню.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що форма вини ОСОБА_2 кваліфікується як необережність.
Після вчинення ДТП ОСОБА_2 як учасник дорожнього руху виконав вимоги п. 2.10.а ПДР України, а саме негайно зупинив транспортний засіб і залишався на місці пригоди.
При цьому, зазначене не впливає на кваліфакацію дій ОСОБА_2 , а підлягає врахування при визначенні стягнення.
На підставі викладеного, з урахуванням особи, ступеню вини, а також характеру вчиненого правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_2 необхідно призначити стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі статті 40-1КУпАП з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 33, 40-1, 124, 221, 283-289, 294 КУпАП, статями 4, 9 Закону України «Про судовий збір», суд

постановив:

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений ОСОБА_6 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп. в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Відповідно до частини першої статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений ОСОБА_2 не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що у випадку несплати накладеного штрафу у передбачений законом строк, може бути застосовано подвійне стягнення штрафу в порядку статті 308 КУпАП, тобто примусового виконання постанови суду.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду у десятиденний строк з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Харкова.
Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку її оскарження.
Строк пред`явлення постанови до виконання протягом 3 (трьох) місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Суддя В.М. Яковлева