РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
06 липня 2026 р.  Справа № 120/14688/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу

в с т а н о в и в :

20.10.2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 000822 від 04.09.2025 року його притягнуто до відповідальності у вигляді адміністративно-господарського штрафу у сумі 51000,00 грн. згідно з абз. 17 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
На переконання позивача, документальний габаритно-ваговий контроль проведено неналежним чином, оскільки відповідач не здійснював фактичного (точного) габаритно-вагового контролю транспортного засобу, а висновок про перевищення нормативних вагових параметрів зробив виключно на підставі відомостей, зазначених у товарно-транспортній накладній.
Натомість, товарно-транспортна накладна за своїм правовим призначенням є первинним документом бухгалтерського обліку та не є документом, який складається з метою визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу. 
Крім того, у спірних товарно-транспортних накладних відсутні відомості про власну масу транспортного засобу, масу напівпричепа, спосіб та час зважування, використане зважувальне обладнання, а також інші дані, які б підтверджували достовірність зазначеної маси брутто.
Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 24.10.2025 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
10.11.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що доводи позивача про те, що матеріали перевірок не містять відомостей щодо способу, часу зважування кожного транспортного засобу та причепу, застосованого зважувального обладнання, є безпідставними, оскільки проводився документальний габаритно-ваговий контроль, якій не передбачає процесу зважування, а проводиться виключно на підставі перевірки документів на вантаж та на транспортні засоби.
Вказує, що доводи про те, що уповноважені особи Укртрансбезпеки під час здійснення документального габаритно-вагового контролю на порушення вимог Порядку №879 об?єктивно не встановили фактичну масу транспортного засобу (тягача та напівпричепу, є помилковими.
Враховуючи наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.
19.08.2025 року на автомобільній дорозі О-02-01-10 Бар-Шаргород-Нові Хоменки посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом BODEX, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
За наслідками проведеної перевірки 19.08.2025 року складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільний транспортом за №ОАР000317, в якому зафіксовано порушення ст. 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", перевезення вантажів з перевищенням встановлених п. 22.5 ПДР вагових норм, а саме: під час документального контролю виявлено, що загальна маса транспортного засобу становить 38,764 тонн, що на 61,51% перевищене від нормативу 24 тони на автомобільній дорозі загального користування місцевого значення. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", ч. 1 абз.17 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.
Також посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області складено довідку №0052458 від 19.08.2025 року та акт №ОАВ000064 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.08.2025 року.
04.09.2025 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №ОПШ 000822, якою до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 51000 гривень за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Вважаючи протиправною постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків. 
Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні затверджено Постановою КМУ від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок №879).
Відповідно до п.п.5-1 та 11 п.2 Порядку №879:
- документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;
- точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Отже, нормами законодавства не встановлено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації.
Для встановлення факту перевищення загальної маси та (або) габаритних параметрів транспортного засобу, здійснюється документальний контроль на підставі поданих перевізником (експедитором, іншою уповноваженою особою) документів.
Відтак, Порядком №879 передбачено проведення документального габаритно-вагового контролю та точного габаритно-вагового контролю. При цьому, документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу, а точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
Відповідно до п.16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Згідно з пунктом 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (пункт 18 Порядку 879).
Згідно пунктів 6, 16 Порядку №879 співробітниками відповідача наданий альтернативний спосіб визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, зокрема, шляхом проведення документального габаритно-вагового контролю або точного габаритно-вагового контролю.
В першому випадку, який застосований відповідачем у спірних правовідносинах, за допомогою документального вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу з вантажем та не вимагає обов`язкового проведення зважування транспортного засобу на спеціальному обладнанні, а проводиться шляхом додавання маси транспортного засобу та маси вантажу.
Відтак, законодавством не передбачено обов`язку видачі довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення під час проведення документального габаритно-вагового контролю.
Щодо доводів позивача про те, що товарно-транспортна накладна не є документом на підставі якого може здійснюватися проведення габаритно-вагового контролю із підтвердженням вагових параметрів транспортного засобу, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 48 Закону №2344-III при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
-дата і місце складання;
-вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
-автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
-вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
-транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
-пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за №363 (далі - Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (пункт 11.1 глави 11 Правил №363).
Згідно з абзацом 2 пункту 11.1 глави 11 Правил №363 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Враховуючи наведене, документом, призначеним для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення під час внутрішніх перевезень є саме товарно-транспортна накладна.
Таким чином, ТТН та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю визначається загальна маса транспортного засобу.
Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу марки "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 , маса без навантаження спеціалізованого вантажного сідлового тягача 7574 кг, повна маса 20500 кг, спеціалізованого напівпречепа BODEX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , маса без навантаження - 6800 кг, повна маса 35500 кг.
За змістом товарно-транспортної накладної №192 від 19.08.2025 року, яку позивач надав відповідачеві при перевірці, вантаж масою брутто 39 тонн 600 кг, маса нетто 24,39 тонн (24390 кг).
Товарно-транспортна накладна містить обов`язкові відомості, визначені Законом №2344-III та Правилами №363, зокрема, про масу брутто, яка значно перевищує нормативно-допустиму вагу 24 тонн, а тому не виникло необхідності проведення точного габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті зважування з метою встановлення фактичної маси транспортного засобу.
Разом з тим, відповідачем у відповідності до Порядку №879 проведено документальний габаритно-ваговий контроль та визначено загальну маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу ( 7574 + 6800 + 24390 = 38764 кг (38,764 т).
Враховуючи встановлене перевищення нормативно, відповідачем складено Акт № ОАВ 000064 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 19.08.2025, яким встановлено, що під час проведення документального габаритно-вагового контролю встановлено: маса транспортного засобу з вантажем становить 38,764 т, що перевищує нормативно визначені 24 т на 61,51 %.
Разом з тим, позивачем під час перевірки та до суду не надано дозвіл на перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень та не подано жодного належного та допустимого доказу, які б зафіксовані в акту перевірки порушення, спростували та чітко констатували перевезення вантажу іншої ваги, тощо.
Що стосується твердження позивача про те, що місце проведення рейдової перевірки не підтверджене об`єктивними даними та могло бути зазначене в акті неправильно, не підтверджене жодними належними і допустимими доказами.
Позивач не надав доказів, які б свідчили про фактичне проведення перевірки в іншому місці, недостовірність відомостей, викладених в акті перевірки, чи фальсифікацію його змісту. Вказані доводи ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, які відповідно до вимог процесуального закону не можуть бути покладені в основу висновку про протиправність оскаржуваної постанови.
Абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За таких обставин, враховуючи підтвердження факту перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30% при перевезенні вантажу, відповідачем правомірно винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За сукупністю наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, правомірно, з урахуванням всіх обставин. 
Доводи позивача не спростовують правомірності постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу та не дають суду підстав для її скасування.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №ОПШ 000822 від 04.09.2025 року до ФОП ОСОБА_1 в розмірі 51000 грн. 
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір не підлягає відшкодуванню.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, 

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Леонтовича, 51, м. Київ, 03150, код ЄДРПОУ 39816845) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (вул. Порика, 29, м. Вінниця, код 21021)

Суддя Дончик Віталій Володимирович