Номер провадження: 22-ц/813/160/26 
Справа № 522/1929/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: заявник – ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси, у складі: судді Домусчі Л.В. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, за участю заінтересованих осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :

05 лютого 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою про визнання недієздатним неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про призначення опікуна над ОСОБА_3 за поданням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.
В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є рідним братом ОСОБА_3 з боку батька ОСОБА_4 , якого було позбавлено батьківських прав за рішенням суду, а заінтересована особа по справі - ОСОБА_2 є рідною сестрою Августина по лінії матері. Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 13 листопада 2018 року № 84/1 місцем тимчасового перебування ОСОБА_3 , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, визначено з ОСОБА_2 , яка подала заяву про призначення її опікуном над ним.
Посилався на те, що ОСОБА_3 внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Він є інвалідом дитинства з діагнозом синдром ОСОБА_5 , легка розумова відсталість на межі з помірною, а тому перебуває на диспансерному обліку у КУ «Одеський психіатричний диспансер» з діагнозом F 70.0. Наразі він відвідує КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 34 І-ІІ ступенів», яка допомагає дітям, що потребують корекції розумового розвитку у здобутті спеціальних знань. 
ОСОБА_3 є недієздатним для самообслуговування, самостійного виконання потреб життєзабезпечення та потребує постійного догляду, що підтверджується медичною документацією. 
У зв`язку з цим заявник із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на ст. 55, ч. 1 ст. 60, ч. 5 ст. 63 ЦК України просить постановити рішення про визнання недієздатним ОСОБА_3 та призначити йому опікуна за поданням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яким може бути заявник як рідний брат та сестра ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , для чого наполягає на призначенні судової психіатричної експертизи (ч. 1 ст. 298 ЦПК України). 
23 березня 2020 року до суду надійшов відзив на заяву від ОСОБА_2 (а.с. 62-64 т. 1), яка просить відмовити у задоволені заяви, вважаючи що ОСОБА_1 не є близьким родичем ОСОБА_3 . Крім того, сумнівним є і визначення батьківства ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не має висновку про доцільність передачі під опіку йому ОСОБА_3 . Таким чином, заяву про визнання ОСОБА_3 недієздатним подано особою, яка не має повноважень та яка навмисно створює обставини, що затягують процес вступу в спадщину, намагається всіма способами позбавити неповнолітнього можливості володіти, розпоряджатися і користуватися майновими і немайновими правами, якими закон наділив сироту.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та призначення судово-психіатричної експертизи відмовлено.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним, за участю заінтересованих осіб Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Шевченківської районної у м Києві державної адміністрації – відмовлено.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у задоволенні задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи відносно неповнолітнього ОСОБА_3 відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним – залишено без розгляду.
Колегія суддів виходила з того, що ОСОБА_1 в розумінні СК України не є членом сім`ї або близьким родичем ОСОБА_3 , тому відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України не належить до категорії осіб, які мають право на звернення із заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатним, оскільки не є членом його сім`ї або близьким родичем. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Одеського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки заявник є неповнорідним братом ОСОБА_3 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 червня 2023 року призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи неодноразового відкладався та оголошувалися перерви у зв`язку із задоволенням клопотань заявника ОСОБА_1 про витребування доказів, про звернення через Міністерство закордонних справ України до Посольства України в Грузії із судовим дорученням про вручення документів громадянину України, який проживає на території іноземної держави, працівниками дипломатичного представництва чи консульської установи України на території держави Грузія, а саме: вручення копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, копії апеляційної скарги, повідомлення про дату, час та місце судового розгляду у справі № 522/1929/20 громадянину України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за матеріалами справи перебуває у місті Батумі, Аджарія, Грузія, а також для встановлення точного місця проживання (місце знаходження) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його опитування за поставленими судом та учасниками справи питаннями, тощо.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи та витребування доказів задоволено частково.
Призначено у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 14 вересня 2022 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, за участю заінтересованих осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститут судової психіатрії МОЗ України» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська,103-А) на вирішення якої поставлено наступні питання:
1. Чи страждає ОСОБА_3 хронічним, стійким психічним розладом та/або психічною хворобою та саме яким (якою)?
2. Чи може він внаслідок свого хронічного, стійкого психічного розладу та/або своєї хвороби усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, зокрема чи може з`явитися в судове засідання та особисто дати пояснення по суті справи?
3. Чи потребує неповнолітній ОСОБА_3 стороннього догляду?
Витребувано на адресу Одеського апеляційного суду з Комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району м. Києва, оригінал медичної документації (медичної картки, виписки, довідки тощо) щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також зі Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації завірену належним чином копію довідки, складеної уповноваженим працівником служби у справах дітей в порядку пункту 43 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» № 866 від 24.09.2008, щодо бажання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно особи піклувальника, або письмово повідомити причини у випадку, якщо така бесіда не проводилася та довідка не складалася.
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, яке ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2025 року поновлено у зв`язку з тим, що 27 жовтня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду повернуто матеріали цивільної справи № 522/1929/20 та медичну документацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи - довідку-характеристику з навчального закладу (де наразі проходить навчання) відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - допит шкільного психолога та класного керівника (з навчального закладу, де наразі проходить навчання) про особливості поведінки, успішності в школі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 5, а.с. 174).
Ухвалою суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні вказаного клопотання експертів Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» відмовлено, оскільки експертами ставиться питання саме щодо надання додаткових відомостей з зазначенням «де наразі проходить навчання» ОСОБА_3 , на момент перегляду справи судом апеляційної інстанції та на час вирішення клопотання експертів ОСОБА_3 виповнилося 20 років, та матеріали справи не містять відомостей щодо навчання ОСОБА_3 у профільних чи спеціалізованих школах, а навчання у загальноосвітній школі виключається з огляду на вік особи, щодо якої вирішується питання по справі.
Матеріали цивільної справи № 522/1929/20 та медичну документацію ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скеровано Державній установі «Інститут судової психіатрії МОЗ України» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 103-А) для виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року про призначення судово-психіатричної експертизи.
28 січня 2026 року до Одеського апеляційного суду надійшов лист Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 28.01.2026 № 15.1/02/242 про забезпечення явки неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із законним представником до Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», за адресою: вул. Кирилівська, 103а, 25 лютого 2026 року о 10-й з документами, що посвідчують особу, для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 .
Вказаний лист 31.01.2026 доставлено до електронних кабінетів представників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідками про доставку електронного документа.
26.02.2026 до Одеського апеляційного суду надійшов лист Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 26.02.2026 № 15.1/02/592 про забезпечення явки неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із законним представником до Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», за адресою: вул. Кирилівська, 103а, 18 березня 2026 року о 10:00 з документами, що посвідчують особу, для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_3 .
Даний лист 04.03.2026 доставлено до електронних кабінетів представників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується довідками про доставку електронного документа.
05.03.2026 представник ОСОБА_3 – ОСОБА_6 через підсистему електронний суд подав заяву, в якій зазначив про неможливість забезпечення явки ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи 18 березня 2026 року о 10:00 у зв`язку із перебуванням ОСОБА_3 за межами України.
27.03.2026 матеріали цивільної справи № 522/1929/20 повернуті до Одеського апеляційного суду разом із супровідним листом Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», в якому зазначено, що у зв`язку із неявкою 25.02.2026 та 18.03.2026 підекспертного до експертної установи для проходження амбулаторної судово-психіатричної експертизи матеріали цивільної справи повертаються без виконання ухвали суду від 10.06.2025.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року поновлено провадження у справі. Розгляд справи призначений на 11.50 год 26 травня 2026 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У судовому засіданні 26 травня 2026 року представники заінтересованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – адвокати Бардук В.І. та Бондаровський С.І. апеляційну скаргу не визнали, інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч. п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України в установленому законом порядку, оскільки судові повістки-повідомлення за повідомленими ними суду адресами повернулися на адресу суду з відміткою у поштових повідомленнях про відсутність особи за адресою, зокрема: заявник ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )(а.с. 37 т. 6), його представник адвокат Склярова Л.Ю. ( АДРЕСА_3 ) (а.с. 39 т. 6), заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлені у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, в установленому законом порядку, оскільки їх представники повістку отримали 17.04.2026 в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 35, 36 т. 6), заінтересована особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації повідомлені шляхом доставлення судової повістки-повідомлення до електронного кабінету (а.с. 35зв. т. 6).
Вказане відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю, яка встановлена до досягнення ним 18-річного віку.
Батьками ОСОБА_3 є: мати ОСОБА_8 та батько ОСОБА_4 , про що Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15 квітня 2005 року складено актовий запис № 520, на підставі якого 25 травня 2018 року видане свідоцтво серії НОМЕР_2 (а.с. 9 т. 1). 
Шлюб батьків ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16 липня 2010 року. Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 грав в азартні ігри, гроші додому не приносив, бив дружину та дитину. Подружжя більше двох років разом не проживали, у ОСОБА_4 була інша жінка. (справа № 2-4472/10). 
За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2010 року (справа № 2-4472/10) дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено на вихованні у матері (а.с. 16 т. 1).
На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_9 ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В рішенні суду вказано, що ОСОБА_4 у вихованні сина участі не приймає, матеріальної допомоги не надає, ухилявся від сплати аліментів, не надавав згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері для лікування (а.с.189 т.1, справі № 2-5659/11).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , про що свідчить актовий запис № 4999, складений 10 травня 2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі якого 10 травня 2018 року видане ссвідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 15 т. 1).
За життя мати ОСОБА_3 – ОСОБА_10 надавала нотаріально посвідчену заяву до компетентних органів про те, що у зв`язку із її хворобою надає згоду її дочці ОСОБА_2 на опіку та піклування її малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копія якої наявна у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_3 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою.
Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 239 від 19 липня 2018 року ОСОБА_3 надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 157 т. 1).
Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради № 84/1 від 13 листопада 2018 року до остаточного вирішення питання про влаштування малолітнього ОСОБА_3 , визначено його місце тимчасового влаштування разом із сестрою – ОСОБА_2 (а.с. 17-18 т. 1)
18 вересня 2018 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради надано висновок органу опіки та піклування № 0111/1516/3 вих до Київського районного суду м. Одеси щодо доцільності призначення ОСОБА_2 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши про відповідність такого влаштування інтересам дитини (а.с. 159 т. 1).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання вказаного висновку незаконним і його скасування.
У даному рішенні вказано, що 29 травня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про поновлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 .
Під час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_3 змінив місце проживання і реєстрації та зареєстрований разом з сестрою ОСОБА_2 з 08 жовтня 2020 року за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 151 т. 1). 
Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 16.11.2020 р. № 594 «Про призначення піклування над неповнолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 призначена піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_3 (а.с. 147, 155 т. 1 ).
ОСОБА_2 є неповнорідною сестрою ОСОБА_3 по матері, оскільки її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
13 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з цивільним позовом до ОСОБА_4 про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про його народження. Рішенням суду від 12 жовтня 2018 року позов задоволено повністю. Відповідач позовні вимоги визнав (справа № 522/16250/18).
В період перевірки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції законності рішення суду 1-ї інстанції від 12.10.2018 року у справі № 522/16250/18 за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ОСОБА_4 про встановлення батьківства і внесення змін до актового запису про народження , Другий Приморський ВДРАЦС Одеського міського управління юстиції видав 11 січня 2020 року повторне свідоцтво про народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_4 , в ньому батьками записані: ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_12 - мати (а.с. 6 т 1). 
Вказане рішення є таким, що набрало законної сили, оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка є опікуном ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки рішення суду не зачіпає інтереси заявниці.
Отже, заявник ОСОБА_1 є неповнорідним братом ОСОБА_3 по батьку, оскільки його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , про що свідчить повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , видане 11 січня 2020 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 6 т. 1).
Вказані обставини ніким по справі не оспорюються.
Учасниками процесу визнано, що після смерті матері неповнолітного ОСОБА_3 - ОСОБА_10 відкрилася спадщина, на яку має право неповнолітній ОСОБА_3 та який на час розгляду справи спадщину отримав. 
Також визнається учасниками процесу та матеріалами справи підтверджено, що у неповнолітнього ОСОБА_3 хвороба ОСОБА_5 , він є інвалідом з дитинства, спостерігався дитячим психіатром в березні 2020 року, про що є копія довідки з КНП «Міський психіатричний диспансер» (а.с. 191 т. 1).
21 січня 2020 року надана відповідь на запит адвоката КЗ «Одеський навчально-реабілітаційний центр «Дитина з майбутнім» Одеської обласної ради, в якій вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований до 1 класу на навчання згідно заяви матері ОСОБА_10 , витягу з протоколу КЗ «Одеська обласна психолого-медико-педагогічна консультація» управління освіти і науки Одеської обласної держадміністрації № 220-08 від 31.08.2011 р., направлення № 121 від 31.08.2011 р. управління освіти і науки Одеської обласної держадміністрації.
Після смерті матері в травні 2018 року малолітній знаходився у ОСОБА_4 до відновлення його батьківських прав і встановлення опіки.
В відповіді КЗ «Одеський навчально-реабілітаційний центр «Дитина з майбутнім» вказано, що з 13.11.2018 р. до школи приводила малолітнього ОСОБА_13 сестра ОСОБА_2 , що також зазначено і розпорядженням Служби у справах дітей ОМР.
До закладу Августина приводила та забирала його сестра ОСОБА_2 . Августин приходив до закладу завжди охайний, чистий, доглянутий, мав необхідність для занять. Успіхами у його навчанні та піклуванням про стан здоров`я займалася також сестра та її сім`я. Сестра завжди прислуховувалась до рекомендації вчителів щодо навчання та виховання ОСОБА_13 , докладала максимум зусиль для розвитку свого брата: водила на заняття до басейну, на спортивні майданчики.
Навички самообслуговування у Августина сформовані на достатньому рівні, побутові потреби життєзабезпечення виконує самостійно.
У рисах характеру переважала доброзичливість, привітність. Він із задоволенням спілкувався з однокласниками, не проявляв агресії до оточуючих. Мав схильність до трудового навчання та фізичного виховання, було присутнє бажання до вивчення математики, української мови та літератури, мав любов до музики, читання.
У відповіді також вказано, що за період навчання малолітнього ОСОБА_14 до школи не з`являвся, успіхами та станом здоров`я дитини не цікавився, утриманням та вихованням не займався. Класному керівнику, вчителям та адміністрації школи ця людина невідома.
З довідки КЗ «Одеський навчально-реабілітаційний центр «Дитина з майбутнім» Одеської обласної ради від 30.09.2020 р. (а.с. 195 т. 1) вбачається, що ОСОБА_3 був учнем 10 класу і з 30.09.2020 р. знаходиться на дистанційному навчанні згідно заяви опікуна.
На протязі майже 5 років після смерті матері неповнолітнього ОСОБА_3 в судах порушені чисельні справи між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо спору опіки над неповнолітнім (№ 522/16281/18, № 520/12493/18, № 522/16250/18, № 522/18317/18, № 522/9344/18).
Судом також встановлено, що бажання бути опікуном над неповнолітнім ОСОБА_3 . ОСОБА_1 заявляв ще у вересні 2018 р., після смерті матері дитини, вважаючи висновок органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_2 опікуном від 08.09.2018 р. незаконним, не маючи доказів на підтвердження того факту, що він є рідним братом малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (справа № 522/18317/18). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси 27.12.2019 р. в позові відмовлено, яке не оскаржено.
Звернувшись до суду із теперішньою заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатним, ОСОБА_1 обґрунтовує таке тим, що згідно ч. 4 ст. 63 ЦК при призначенні піклувальника для неповнолітнього враховується бажання підопічного, а його брат ОСОБА_3 не може висловити своє бажання стосовно особи підопічного у зв`язку з тим, що він внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Про наявність психічного розладу неповнолітнього відомо і ОСОБА_2 , але вона заперечує встановлювати над ним опіку як над недієздатною особою. Проте, ОСОБА_13 є інвалідом дитинства з діагнозом синдром ОСОБА_5 , має легку розумову відсталість на межі з помірною, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом F 70.0, є недієздатним до самообслуговування, самостійного виконання побутових потреб життєзабезпечення та потребує постійного догляду. Наразі він відвідує КЗ «Одеська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат № 34 І-ІІ ступенів», яка допомагає дітям, що потребують корекції розумового розвитку у здобутті спеціальних знань.
У заяві від 22 березня 2021 року заявник також просить призначити його опікуном, зазначивши, що він доводиться неповнолітньому рідним братом по лінії батька та має можливість дбати про свого брата, створювати необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом і лікуванням. Знаходиться у відпустці по догляду за своїм малолітнім сином до 16 лютого 2022 року. Його дружина має дохід для утримання сім`ї.
Також заявник в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті матері ОСОБА_13 , яка залишила заповіт, лист на опікунство за дитиною за ОСОБА_2 , тоді ще дитина перебувала у ОСОБА_15 , і через декілька днів був проданий автомобіль від імені вже померлої матері, про що вони дізнались і дійсно звернулись до правоохоронних органів з відповідною заявою, вважає, що коли ОСОБА_13 виповниться 18 років, то вона все продасть і дитина залишиться без будь-якого майна. Проте він вважає, що потрібне належне піклування за дитиною.
Представник заявника повідомила суду, що про дитину, інваліда з дитинства, заявнику стало відомо, коли ОСОБА_16 подав до суду заяву про поновлення батьківських прав, посилалась на ту обставину, що заява подана за ч. 1 ст. 295 ЦПК України, тобто близьким родичем і що він став його братом в січні 2020 р. по лінії батька, хоча його позбавлено батьківських прав. Заявник бачився з неповнолітнім десь в 2018 році, після смерті його матері, коли заявник приходив у гості до свого батька, і тоді спілкувався з ним, і тоді ОСОБА_13 був контактним, побутові питання розумів. Мета заяви також є запобігання розкрадання майна, яке належить неповнолітньому за спадщиною після смерті його матері. Так в рамках кримінальної справи про ТЗ, заради захисту майнових прав дитини, був накладений арешт і описано все майно, що входило в спадкову масу, за яке повинно надавати щорічно звіт опікуну або піклувальнику. Тільки опікун може здійснювати контроль за майновими і немайновими правами дитини.
Заперечуючи проти задоволення заяви, заінтересована особа ОСОБА_2 підтвердила суду, що вона розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 594 від 16.11.2020 року призначена піклувальником за ст. 45 СК України над неповнолітнім ОСОБА_3 , та сама може висловлювати думку від імені дитини, тобто свого брата і вважає можливим проводити судове засідання за його відсутності. Проти заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном вона категорично заперечувала, оскільки не визнає його братом Августина, який навіть не знає заявника і не бачив. ОСОБА_3 і так має неповну цивільну дієздатність і сам не може розпорядитись майном. Проте вони до сих пір не можуть набути право на спадщину із-за певних дій. Також повідомила суду, що вона переїхала в жовтні 2020 року проживати разом зі своєю родиною та братом ОСОБА_3 в м. Київ, змінивши місце його реєстрації. Вся медична документація переслана до КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2», в м.Києві укладено з лікарем і електрону декларацію з КНП « Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2». Вважає заявника неналежним заявником, бо він не є їх родичем і не є піклувальником.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи – неповнолітнього ОСОБА_3 недієздатним, суд виходив з ч. 3 ст. 297 ЦПК України та відсутності у заяві обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад неповнолітнього ОСОБА_3 , внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судової психіатричної експертизи з зобов`язанням ОСОБА_2 або органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації доставити неповнолітнього ОСОБА_17 до експертної установи для проведення експертизи у м. Києві.
Обгрунтовуючи таке, суд послався на недостатність доказів, які у своєї сукупності могли дати змогу дійти висновку про наявність стійкого психічного розладу, у зв`язку з чим неповнолітній ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати своїми діями, недотримання заявником вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України про необхідність викладення в заяві про визнання фізичної особи недієздатною обставин, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, того, що призначення судової психіатричної експертизи не повинно залежати лише від вимоги норми ст. 105 ЦПК України щодо її обов`язкового призначення, вирішення цього питання нерозривно пов`язане з обґрунтованістю заяви та її метою, а по справі не встановлено достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи.
Оскільки ухвалою суду від 14 вересня 2022 року суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення судової психіатричної експертизи стосовно неповнолітнього ОСОБА_14 , а також враховуючи недостатність доказів, які у своєї сукупності могли дати змогу дійти висновку про наявність стійкого психічного розладу, у зв`язку з чим неповнолітній ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати свої дії та керувати своїми діями, правових підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатним суд не знайшов.
Щодо вимог про опікунство над неповнолітнім ОСОБА_3 , то судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 не підтримував ніяких відносин з дитиною, не піклувався про неї, має свою сім`ю та має лише намір визнати його недієздатним без обов`язкового призначення саме його опікуном, у той час, коли ОСОБА_2 підтримувала родинні стосунки з матір`ю та ОСОБА_13 за її життя, а після її смерті з осені 2018 року дитина знаходиться на її піклуванні та забезпеченні, проживає разом. 
І оскільки призначення опікуна є похідною вимогою від вимоги щодо визнання особи недієздатною, вирішення питання про визнання особи недієздатним у судовому порядку є важливою гарантією захисту прав і законних інтересів громадян, суд повинен забезпечити гарантії захисту прав всіх учасників справи та рішення повинно бути законним і справедливим, враховуючи конкретні обставини справи, встановлені судом, мотиви звернення до суду із заявою про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 недієздатним, тому призначення опікуном заявника буде несумісним з повагою до його приватного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд правових підстав для призначення опікуном ОСОБА_1 не вбачав.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до статті 30 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність набувати своїми діями для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
У статті 1 Закону України від 22 лютого 2000 року № 1489-III«Про психіатричну допомогу» (далі - Закон № 1489-III, в редакції, чинній станом на час виникнення правовідносин по теперішній справі) психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Оскільки психіатрична допомога включає у комплекс спеціальних заходів обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом, діагностику психічних розладів, то гарантії, передбачені Законом № 1489-III, поширюються і на випадки проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки такі гарантії не можуть бути вужчими від визначених у статтях 5, 11 Закону № 1489-III.
За статтею 3 Закону № 1489-III кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Згідно із частиною першою статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Метою встановлення опіки та піклування є забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть здійснювати свої права та виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
У силу статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.
Згідно зі статтею 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.
Відповідно до статті 21 Закону № 1489-III судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.
Згідно із статтею 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
Звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 недієздатним, який на час звернення із такою заявою був неповнолітнім, заявник ОСОБА_1 зазначав, що його єдинокровний брат по батькові ОСОБА_3 внаслідок стійкого хронічного психічного розладу нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Обставиною, яка підлягає встановленню у цій справі, є наявність у ОСОБА_3 психічного розладу та можливість усвідомлення значення своїх дій і неможливість керування ними.
Зазначена обставина має встановлюватися судом на підставі висновку судово-психіатричної експертизи.
Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 175/1741/18 (провадження № 61-1807св24) та від 04 вересня 2025 рокув справі № 601/1920/24(провадження № 61-7583св25).
Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх даних про наявність у ОСОБА_3 психічного розладу здоров`я.
Так, на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 10 червня 2025 року апеляційним судом було отримано додаткову медичну документацію щодо ОСОБА_3 .
З Медичної картки амбулаторного хворого 279.2.3/441 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Голосіївського району м. Києва ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , місце роботи: РЦ «Дитина майбутнього», диспансерна група – 1, взятий на облік 27.03.2021, знятий з обліку – 25.01.2023 по заяві опікуна, причина – переїзд, код хворого F701 (легка розумова відсталість, резідуальна органічного ґенезу, синдром ОСОБА_5 ), вбачається підписання ОСОБА_3 усвідомленої згоди особи на проведення психіатричного огляду 17.03.2021, про що міститься власноручний підпис, а також особисто підписана усвідомлена згода особи на амбулаторну психіатричну допомогу.
З наданої медичної документації Комунального некомерційного підприємства «Київський міський психоневрологічний диспансер № 2, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ЄДРПОУ 05496833, 01014, м. Київ, вул. Верхня, 4) вбачається укладення Декларації ОСОБА_3 з сімейним лікарем 16.03.2021, діагноз: ОСОБА_18 , не уточнений, надані послуги – часткове медичне обстеження, направлення до ін. лікаря/спеціаліста, нагляд/навчання/консультація/дієта, адміністративні процедури, призначення: консультації невролога дитячого, отоларинголога дитячого, офтальмолога дитячого, психіатра, а також консультанції інших спеціалістів.
Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації повідомила на виконання ухвали суду, що розпорядженням вказаного органу піклування від 16.11.2020 № 594 було призначено ОСОБА_2 піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3 та взято останнього на облік дітей, які прибули з інших територій, а 21.02.2023 ОСОБА_3 знято з вищезазначеного обліку по досягненню повноліття (а.с. 166 т. 5).
Отже, вся сукупність отриманих додатково апеляційним судом відомостей про психічний стан здоров`я ОСОБА_3 не свідчить про достатність підстав для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
Навпроти, наявні в матеріалах справи відомості щодо психічного стану здоров`я ОСОБА_3 свідчать про те, що він навчався у спеціалізованому учбовому закладі, мав певні вподобання щодо дисциплін, товариськи поводився з однокласниками, і лише в 10-му класі у вересні 2020 року був переведений на дистанційний режим, до того ж, у нього сформовано життєві навички до самообслуговування.
З медичної картки амбулаторного хворого № 888/17 Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , сестра опікун – ОСОБА_19 , заключні діагнози: легка розумова відсталість, легка розумова відсталість на межі з помірною, розумова відсталість, синдром ОСОБА_5 (діагнози 2017, 2018, 2019, 2020 років). У картці міститься запис від 22.05.2019, що на прийомі дитина з опікуном ОСОБА_2 , скарги на роздратованість, дитина скаржиться на своє небажання йти до батька, оскільки його там б`ють, він є учнем 34 школи 8-й клас, успішність середня, псих. стан: свідомість не порушена, орієнтований у власній особистості, контакту доступний, мова малорозбірлива, бідна. Доброзичливий. Поведінка спокійна. В бесіді про родичів дав опис зовнішності батька, на питання поїхати до батька – негативна реакція, повідомляє, що його б`ють, показував удари по голові, ображали дебілом. Психопатологій не виявлено. Діагноз: той самий.
Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.
Таке клопотання заявник заявляв (неодноразово) як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції під час першого перегляду судового рішення, в чому йому було відмовлено.
Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції категорично заперечували проти проведення судово—психіатричної експертизи через відсутність правових підстав для такого, крім того, посилалися на те, що 25 жовтня 2022 року ОСОБА_3 виїхав за межі України, що підтверджено даними Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.05.2024 з обґрунтування такого введенням Указом Президента України (зокрема, базовим Указом № 64/2022 від 24 лютого 2022 року та який триває дотепер) воєнного стану та небезпеки для життя та здоров`я (а.с. 35 т. 5).
Згідно повідомлення Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 02.03.2026 матеріали справи 27.03.2026 було повернуто апеляційному суду без виконання ухвали суду від 10.06.2025, у зв`язку із неявкою 25.02.2026 та 18.03.2026 підекспертного до експертної установи для проходження амбулаторної судово-психіатричної експертизи.
Згідно зі статтею 1 Закону № 1489-III усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.
За статтею 11 Закону № 1489-III психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) - на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою її законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків психіатричний огляд особи віком до 14 років (малолітньої особи) проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Законний представник особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, сповіщає орган опіки та піклування за місцем проживання підопічного про надання ним згоди на проведення психіатричного огляду підопічного не пізніше дня, наступного за днем надання такої згоди.
Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.
Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.
Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до абзацу 1 пункту 19, пункту 23 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865 (далі - Порядок № 865), під час проведення судово-психіатричної експертизи з метою виконання певного експертного завдання експерти керуються актами законодавства України, галузевими стандартами у сфері психіатрії, затвердженими центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.
Під час проведення стаціонарної експертизи за наявності показань та за умови усвідомленої згоди особи на лікування, наданої за формою первинної облікової документації № 003-10/о «Усвідомлена згода особи на лікування у психіатричному закладі», затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15 вересня 2016 року № 970, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2016 року за № 1325/29455, до особи можуть бути застосовані лікарські засоби відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що судово-психіатрична експертиза проводиться за умови усвідомленої згоди особи на проведення психіатричного огляду, а ОСОБА_3 такої згоди не надавав, що підтвердив його повноважний представник в судовому засіданні.
Виняткових випадків, про які зазначено в статті 11 Закону № 1489-III, статті 298 ЦПК України та, які б становили підставу примусового направлення ОСОБА_3 на судово-психіатричну експертизу, в цій справі не встановлено.
Тому сама по собі неявка ОСОБА_3 для участі в судово-психіатричній експертизі, з урахуванням його фізичної відсутності в Україні та повідомлення суду його повноважним представником – ОСОБА_6 про неможливість брати участь в експертизі саме через відсутність ОСОБА_3 в Україні у відповідь на листування із ним апеляційним судом, не може мати наслідком застосування передбачених ст. 109 ЦПК України наслідків як ухилення від участі в експертизі.
Про вказане правозастування відповідних норм права зазначено в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 725/10797/23, що з огляду на вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для апеляційного суду.
У наведеній справі Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про те, що до правовідносин про визнання особи недієздатною не підлягають застосуванню положення статті 109 ЦПК України щодо наслідків ухилення від участі в судово-психіатричній експертизі, оскільки в такому випадку слід керуватися статтею 298 ЦПК Українита пунктами 19, 23 Порядку № 865 як спеціальними нормами щодо підстав призначення судово-психіатричної експертизи.
З урахуванням відсутності усвідомленої згоди ОСОБА_3 на проведення судово-психіатричної експертизи та відсутності підстав для примусового її проведення, зважаючи на неспростованість іншими доказами презумпції психічного здоров`я ОСОБА_3 , колегія суддів висновує про обґрунтованість висновку суду про відмову у визнанні ОСОБА_3 недієздатним. Не може бути скасоване правильне по суті рішення.
Оскільки вимоги про призначення опікуна є похідними від вимоги про визнання особи недієздатною, то такі теж слід вважати необґрунтованими.
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих правовідносин учасників справи та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький