Справа № 458/1283/25
1-кп/458/32/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
а також сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Турка об`єднане кримінальне провадження № 12025142300000090 від 10.11.2025 про обвинувачення 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатська область, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працює, розлучений, має на утриманні неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, не є депутатом, перебуває на військовому обліку, раніше несудимий, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч. 1 ст. 126 КК України, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 07.11.2025 приблизно о 21:00 год, перебуваючи за місцем свого проживання у коридорі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт із дружиною ОСОБА_6 .. У ході конфлікту ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, наніс ОСОБА_6 один удар долонею правої руки в ділянку лівої вушної раковини, внаслідок чого потерпіла впала, та правою стороною тіла вдарилась об стіну коридору. Після цього, продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_5 наніс потерпілій ще один удар кулаком правої руки в ділянку лівої половини грудної клітки. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: садна на передній поверхні лівої вушної мушлі, двох синців та одного садна на грудях ліворуч, синця та садна у верхній третині правого передпліччя ззаду, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної втрати працездатності. 
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
Разом з тим, 07.11.2025 приблизно о 21:00 год ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання у кухні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вступив у словесний конфлікт із своєю малолітньою донькою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У ході конфлікту ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, наніс ОСОБА_7 кілька ударів долонею правої та лівої руки по лівій та правій нозі в ділянці колін. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 завдав малолітній потерпілій ОСОБА_7 фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 126 КК України, тобто умисне завдання ударів, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_5 мають ознаки фізичного домашнього насильства відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.125, ч.1 ст. 126 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.
Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 показав, що в той день повернувся з роботи тверезий, зранку поправ одяг і не встиг його розвісити, оскільки пішов на роботу, а коли ввечері повернувся з роботи додому, зайшов у ванну кімнату, побачив, що його одяг з пральної машини викинутий на брудні речі, натомість в пральній машині пралися інші речі. Це його обурило, пішов в кімнату, де перебували доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і запитав хто таке зробив, доньки сиділи на дивані в телефоні й нічого не відповіли, він махнув рукою і зачепив коліно ОСОБА_11 й доньки зразу побігли до їх мами, розбудили її. Він повернувся до ванної кімнати, побачив, що у пральній машинці були речі ОСОБА_10 і викинув їх з пральної машини, коли викидав речі, напевно забруднив їх, бо підлога була брудна. Після цього пішов на кухню їсти, прийшла дружина і почала словами його ображати, що він поганий. На такі дії дружини не реагував, пішов на сходову клітку курити. Незабаром до нього підійшла дружина з білою кофтою в руках, з претензією навіщо він забруднив кофту дитини, яка придбана за власні кошті доньки й почала тією кофтою бити його по голові. Він не стерпів і вдарив дружину у ліве вухо долонею, дружина не впала, а сперлась до підвіконня й далі до нього кричала, потім вдарив дружину кулаком у плече. Щодо доньки ОСОБА_11 пояснив, що він її не бив, а просто в той час коли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були в кімнаті, зачепив рукою один раз коліно ОСОБА_11 , яка сиділа ближче, не кілька разів, ОСОБА_9 не казала що її болить та після того ОСОБА_9 не спілкується з ним. Після конфлікту він почув що дружина розмовляє з поліцією, тому залишив будинок і не повертався туди. З потерпілою ОСОБА_6 та донькою він прагне примиритися, на тепер у них нормальні відносини, спілкуються по телефону дуже часто, допомагає їй, купує квіти, але підозрює, що хтось сторонній її підмовляє та впливає негативно на неї, розуміє, що в ОСОБА_12 і нього мабуть накопичились образи за стільки років, проте примиритися не вдається. Щиро кається, шкодує за вчинене.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , яка є законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , пояснила, що працює вчителем української мови та літератури, німецької мови. 08.11.2025 мала їхати на олімпіаду разом з учнями, тому 07.11.2025 лягла спати швидше, проте розбудилась від криків доньки ОСОБА_10 , яка забігла в кімнату і сказала що її б`є тато, вслід за донькою прибіг чоловік ОСОБА_13 , який обзивав доньку нецензурною лайкою й розмахував кулаками. Заспокоїла ОСОБА_12 , дитину. В той час чоловік пішов у ванну кімнату, вийняв з пральної машини речі ОСОБА_10 й почав топтати одяг, дитина дуже плакала. Після того, чоловік ОСОБА_13 пішов у кухню їсти і кричав, що більше дитині не буде допомагати, не буде давати їй гроші, проте, вона, як мама, роз`яснила чоловіку, що він зобов`язаний забезпечувати дітей, в іншому випадку вона подасть його на аліменти й розірве з ним шлюб, на що останній відповів то подавай, а не тільки говори. Чоловік ОСОБА_13 пішов курити на сходи, в той час прибігла дитина й почала плакати, жалітись, що тато зіпсував їй кофту, яку вона придбала за власну стипендію. Щоб заспокоїти дитину, вона взяла ту кофту й пішла до чоловіка сказати нехай дасть дитині кошти за ту кофту. Коли обернулася від нього, щоб піти по сходах назад у кухню, відчула удар у ліве вухо, відчула сильний пекучий біль, від удару вдарилась до стіни правою стороною, й почала падати вниз. Не пригадує як, але коли падала, почала оператися правою рукою і в той час, як розказували діти, чоловік ОСОБА_13 ще раз вдарив її в ліву частину плечової кістки/ключиці, діти почали кричати, не підпускали чоловіка до неї та донька ОСОБА_14 набрала номер поліції й дала їй телефон. Коли вона розмовляла з працівниками поліції чоловік ОСОБА_13 обурився, задзвонив брату ОСОБА_15 , зібрався і поїхав до брати, який приїхав за ним. Після цього діти задзвонили її брату й братовій ОСОБА_16 , щоб ті приїхали, бо боялися, що ОСОБА_13 не повернувся. В подальшому приїхали працівники поліцію й вона написала заяву у поліції на такі дії чоловіка, проте ОСОБА_12 вдома вже не було. В неділю (09.11.2025) чоловік прийшов додому агресивний, почав гриміти в двері, стукати, кричати, забрав якісь речі в гаражі, вона налякалась і викликала поліцію, але коли приїхали працівники поліції він вже поїхав до брата. Думала, що чоловік прийде миритися, але він не приходив, тому вона поїхала в понеділок до лікаря на огляд, де зафіксували тілесні ушкодження. Дитина ОСОБА_9 розповідала їй, що вона була в кімнаті, прийшов батько і кричав, хто вийняв його одяг, коли діти не відповідали, він почав бити ОСОБА_17 по колінах, приблизно 3 рази, почервоніння на колінах ОСОБА_11 були, проте синців не було. Вказала, що готова пробачити чоловіку у випадку, коли він перестане вживати алкоголь, бо це має негативні наслідки для сім`ї, однак останній відмовився від такого. Конфлікти у сім`ї в них часто, були випадки, коли викликала поліції, проте їй було соромно, що люди це бачать, обговорюють, тому часто терпіла і мовчала, а після тих подій 07.11.2025 терпець увірвався, терпіти більше не може, жодних правильних дій з його сторони не бачить, тому він повинен понести відповідальність. 
Щодо цивільного позову вказала, що такий підтримує у повному обсязі, окрім того, що ОСОБА_5 завдав їй фізичного болю, тілесних ушкоджень й завдав морального болю, оскільки внаслідок протиправних дій чоловіка у неї та в дітей виникла потреба відвідувати психолога, що в свою чергу спричинило великі витрати, у неї на основі стресу почалися проблеми зі здоров`ям, внаслідок чого почалися нервові зриви, панічні атаки, проблеми з тиском. В селі люди обговорюють ситуацію в їхній сім`ї, їй неприємно зайвий раз вийти на вулицю.
Представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просив судовий розгляд кримінального провадження проводити без участі ОСОБА_7 . Також просив визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, ч.1 ст. 126 КК України, та задовольнити заявлений цивільний позов, оскільки внаслідок вчинення правопорушень потерпіла з дітьми, в тому числі й потерпіла ОСОБА_7 , зазнали моральної шкоди, діти були в тривозі, не спали спокійно протягом тривалого часу, потерпіла й діти бояться ОСОБА_5 . Такі дії обвинуваченого зумовили звернення до працівників поліції, до лікарів, потерпіла ОСОБА_7 продовжує відвідувати психолога, а тому їм завдано значних збитків. 
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник щодо задоволення цивільного позову заперечили, оскільки цивільним позивачем не представлено доказів заподіяної обвинуваченим моральної шкоди, просили в задоволенні позову відмовити або залишити без розгяду
.
Прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованих діянь та призначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи, передбачені п.п. 2,5 ч. 1 ст. 91-1 КК України. Щодо вирішення цивільного позову покладається на розсуд суду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що він й інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Заслухавши учасників судового провадження та оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у діях, які виразились в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень та в умисно завданні удару неповнолітній потерпілій, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесного ушкодження, що кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України. 
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінальних проступків, які підтверджують обставини, встановлені судом.
Вина обвинуваченого у вчиненому доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом
При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст.65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, вчинені обвинуваченим і передбачене ч. 1 ст. 125, ч.1 ст. 126 КК України, класифікується як кримінальні проступки.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних проступків.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя й щодо особи, з якою обвинувачений перебуває у сімейних відносинах та яка є неповнолітньою.
Обираючи вид і розмір основного покарання, суд виходить з таких міркувань.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к).
Крім того, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к та від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є кримінальними проступками, тобто діяння, що не становлять значної суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, з середньою освітою, розлучений (станом на ухвалення вироку), має на утриманні неповнолітніх дітей, не перебуває на обліках в психіатричному та в наркологічному кабінеті, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, скарг щодо нього від мешканців села не надходило.
Суд також враховує досудову доповідь Стрийського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 04.03.2026, про те, що дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого за місцем його проживання, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також ймовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства; ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній; ризик небезпеки для суспільства, - середній. У витязі з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної з використанням підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, від 26.02.2026 щодо ОСОБА_5 , крім вищезазначеного вказано, що рівень впливу історії правопорушень на протиправну поведінку оцінюється як середній; ризик (завдання) шкоди життю і здоров`ю середній ( існує ймовірність насильницьких дій, спрямованих на завдання фізичного болю або фізичного чи морального страждання, приниження людської гідності, сексуальне насильство ( у тому числі вчинення корисливих кримінальних правопорушень із застосуванням або погрозою застосування насильницьких дій
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує також спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкцій ч. 1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, а саме у виді штрафу, остаточне покарання визначити у виді штрафу, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України. Саме таке покарання, на переконання суду, буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення як ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.
На підставі ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальні заходи у вигляді обмеження спілкування з дитиною ОСОБА_7 та направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці.
Представником потерпілих, адвокатом ОСОБА_8 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, згідно з яким просив стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 100000 грн, яка полягає в стражданнях, яких зазнала потерпіла ОСОБА_6 та її діти, внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого, зокрема, порушенні їхнього звичного способу життя, наявності страху, тривоги, безсоння; погіршення стану здоров`я, внаслідок тих подій ОСОБА_6 почала уникати людей, колеги на роботі перешітпуються, все це негативно вплинуло на її соціальне спілкування.
Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Згідно з ч. 1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 1, п.1-3 ч.2, ч. 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути небільшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
У судовому засіданні встановлено, що потерпілій ОСОБА_6 кримінально-протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_5 заподіяно фізичні, моральні страждання, нервові потрясіння, душевні переживання, які виразились в погіршенні її стану здоров`я, самопочуття, та інших негативних наслідках, як для неї так і для дітей. Для відновлення порушеного права, честі, гідності та ділової репутації потерпіла була змушений звертатися із заявою до правоохоронних органів, медичних працівників й спеціалістів, зокрема психолога.
Однак суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у визначеному потерпілою розмірі є неспівмірними завданій моральній шкоді, окрім того потерпіла не надав суду достатніх даних з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, яку просить задовольнити.
При визначенні розміру відшкодування завданої моральної шкоди суд враховує характер, тривалість та обсяг страждань, які зазнала потерпіла, характер немайнових втрат та інші обставини справи та з врахуванням засад розумності та справедливості визначає її в розмірі 10000 грн.
Зазначений розмір відшкодування є більш ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призведе до його збагачення.
В решті позовних вимог відмовити.
Щодо витрат на правову допомогу, які заявлені в межах цивільного позову, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також захисником обвинуваченого долучено опис робіт (наданих послуг), виконаних захисником обвинуваченого, який останній просив долучити в порядку ч.3 ст. 137 ЦПК України, при цьому не зазначивши обгрунтувань подання такого опису, разом з тим суд зазначає, що згідно положень ст. 124 КПК України у зв`язку з ухваленням обвинувального вироку витрати на правову допомогу, понесені обвинуваченим залишаються за обвинуваченим.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 127-129, 349, 368-371, 373- 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
-за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.
На підставі ч.1ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальні заходи у вигляді обмеження спілкування з дитиною ОСОБА_7 та направлення для проходження програми для кривдників строком на три місяці.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 судом не встановлено.
Цивільний позов представника потерпілих, адвоката ОСОБА_8 , поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_6 -задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 10 000 (десять тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , 2 000 (дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу, заявлених в межах цивільного позову.
В решті позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, надіслати копію даного вироку суду не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_18