ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.05.2026	Справа № 910/11442/24	

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» вул. Сагайдачного Петра, 25Б, офіс 5, м. Київ, 04070
до Міністерства юстиції України пров. Рильський, 10, м. Київ,01001
про стягнення 104 834,29 грн. 

Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України про стягнення 104 834,29 грн. боргу, витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 21 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору Е1212 про постачання електричної енергії споживачу від 20.12.2022 року в частині своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11442/24 та приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування, за відсутності клопотань будь - якої із сторін про інше та підстав для розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін з ініціативи суду, господарським судом на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами" від 29.06.2023 року, який набрав чинності 21.07.2023 року та введений в дію 18.10.2023 року, внесено зміни до ряду статей ГПК України.
Так, відповідно до частини 6статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи чи її окремої системи (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасник справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи №910/11442/24 та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала господарського суду від 07.10.2024 року була направлена судом в його електронний кабінет, факт отримання якої 08.10.2024 року підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставку електронного листа до електронного кабінету.
Суд зазначає, що з урахуванням строків, встановлених статями 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, які також визначені судом в ухвалі від 07.10.2024 року, відповідач мав подати відзив на позовну заяву.
Наразі, матеріали справи не містять доказів реалізації відповідачем наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, на подання до суду відзиву на позовну заяву.
В свою чергу, за відсутності направленого до суду Міністерством юстиції України відзиву на позовну заяву у справі № 910/11442/24, через систему "Електронний суд" 24.10.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив б/н від 24.10.2024 року, з доказами її надсилання до електронного кабінету відповідача, в якій за наслідками отримання в електронному кабінеті 29.10.2024 року відзиву на позовну заяву у даній справі, позивач зазначає, що не погоджується з доводами відповідача щодо заперечення обсягу електроенергії, спожитої Міністерством у жовтні 2023 року, який становить, за твердженнями відповідача, 37 294 кВт/год згідно акту приймання - передачі № 1108 від 31.10.2023 року, а не 57 146 кВт\год як це зазначає позивач, оскільки комерційний облік і коригування обсягів відпущеної та спожитої електричної енергії у певний проміжок часу здійснюється оператором системи розподілу електричної енергії та постачальником послуг комерційного обліку - ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Як стверджує позивач, загальний обсяг спожитої відповідачем електричної енергії в жовтні 2023 року становить 57 146 кВт/год, в часткову оплату яких відповідач перерахував на рахунок позивача 196 941,85 грн., у зв`язку з чим різниця обсягу в розмірі 19 852 кВт/год (між поставленим обсягом в розмірі 57 146 кВт/год та сплаченим обсягом 37 294 кВт/год) залишилась не оплаченою. Таким чином, на переконання позивача, станом на дату звернення з позовною заявою у відповідача існує прострочена основна заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію в жовтні 2023 року у розмірі 104 834,29 грн. (301 776,14 - 196 941,85). Також позивачем зазначено, що жодних змін умов Договору щодо договірних обсягів споживання чи будь-яких інших умов Договору позивачем не проводилось та постачання електричної енергії в жовтні 2023 року здійснювалось в межах строку дії Договору, відповідач самостійно здійснював відбір електричної енергії у обсязі 57 146 кВт/год в жовтні 2023 року, що перевищувало договірні обсяги електричної енергії. При цьому фактичний обсяг електричної енергії не може бути визначеним до закінчення розрахункового періоду та встановлення Оператором системи розподілу фактичних обсягів споживання електричної енергії споживачем.
Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.
Також через систему "Електронний суд" 29.10.2024 року від представника відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив) б/н від 29.10.2024 року, з доказами його надсилання до електронного кабінету позивача, відповідно до якого відповідач просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» у стягненні заборгованості в сумі 104 834,29 грн. та 21 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки умовами Договору на постачання електричної енергії було визначено можливість зменшення обсягів закупівлі електричної енергії шляхом укладання додаткової угоди, яка була укладена між споживачем та постачальником 30.11.2023 року - а саме додаткова угода № 9 до договору № Е1212 від 20.12.2022 року, відповідно до умов якої було зменшено обсяги закупівлі товару з суми 2 137 325,7 грн. на суму 2 109 749,06 грн. (п.5.1 договору). Відповідач звертає увагу на обставини оплати за спожиту електричну енергію, у тому числі за жовтень 2023 року згідно з актом приймання - передачі електричної енергії від 31.10.2023 № 1108 в кількості 37294 кВт год, яка була оплачена споживачем 06.12.2023 року згідно платіжної інструкції від 05.12.2023 № 2437 на суму 196 941,85 грн., а також підписання Мінюстом за період з 01.01.2023 по 31.10.2023 року та оплати актів приймання - передачі електричної енергії в обсягах і порядку, передбачених Договором (зі змінами), а саме у кількості 464239 кВт год на загальну суму 2 109 749,06 грн. з ПДВ. Як наголошує відповідач, складання акта коригування постачальником та його підписання сторонами не передбачено умовами Договору та, відповідно, такий акт коригування не може бути документом, на підставі якого споживачем повинна здійснюватись оплата за електричну енергію.
Заперечення на відповідь на відзив судом долучені до матеріалів справи.
Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами суду на час розгляду справи по суті не надано.
В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Наразі, як вище зазначено судом від відповідача станом на час винесення рішення до суду не надходило тексту відзиву на позовну заяву, проте зважаючи на підтвердження позивачем факту отримання відзиву через систему «Електронний суд» 22.10.2024 року та надання відповіді на відзив з посиланням на наведені відповідачем заперечення проти позовних вимог, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за наявними матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (далі - Господарський кодекс України, дійсний на час спірних правовідносин) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Суд зазначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до статті 92 Конституції України визначаються виключно законами України.
Так, згідно преамбули Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) останній визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.
Частинами 1 - 6 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
За визначенням Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; постачання електричної енергії - продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії; розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії.
Відповідно до Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії» Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (позивач у справі) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.12.2019 року № 2594.
Згідно частини 1 статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.
Так, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), згідно п.п. 1.1.1 яких учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» та пункту 3.1.1 Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".
Відповідно до пункту 2 Правил зазначено, що укладання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку до цієї постанови.
У відповідності до пункту 1.2.15. Правил роздрібного ринку електричної енергії для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов у цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).
На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з елетропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.
Згідно з пунктом 3.1.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником.
Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі.
При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.
Відповідно до п. 3.1.8 Правил договір постачання електричної енергії споживачу укладається між елетропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним елетропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.
Споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається (п.3.1.9 Правил).
Наведене узгоджується з умовами пунктом 3.2.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії, за яким укладення споживачем договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відбувається шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції, для чого споживач подає такому електропостачальнику заяву-приєднання. Електропостачальник може відмовити, якщо споживач не відповідає критеріям, встановленим для споживача універсальної послуги, та/або об`єкт споживача не відповідає критеріям, зазначеним в обраній комерційній пропозиції. Якщо сторони дійдуть згоди на інших умовах, які не передбачені публічними комерційними пропозиціями відповідного електропостачальника, вони мають укласти договір у паперовій формі, зазначивши умови комерційної пропозиції.
Договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується в передбаченому договором порядку (пункт 3.2.14 Правил роздрібного ринку електричної енергії).
Статтею 633 Цивільного кодексу України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Положення частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України передбачають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як встановлено судом за матеріалами справи, 20.12.2022 року між Міністерством юстиції України (споживач за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (постачальник за договором, позивач у справі) відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії, Закону України «Про публічні закупівлі» та з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднанням про постачання електричної енергії з 01.01.2023 року, яка є додатком 1 до цього договору, укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №Е1212 (далі - Договір), який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та за умовами п.2.1 якого постачальник зобов`язується постачати електричну енергію споживачу в терміни та на умовах, визначених Договором, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику за використану електричну енергію у розмірі, строки, порядку та на умовах, передбачених Договором.
Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312 та є однаковими для всіх споживачів (пункт 1.2 Договору).
У повідомленні (заяві-приєднанні) про намір укласти договір про постачання електричної енергії споживачу (додаток № 1), копія якого наявна в матеріалах справи, зокрема, зазначено адреси об`єктів споживача - м. Київ, пров. Рильський, 10 та м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, а також ЕІС-код точки (точок) комерційного обліку за об`єктами споживача.
Розділами 3 - 14 Договору сторони узгодили умови постачання, якість постачання електричної енергії, ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії, права та обов`язки споживача та постачальника, порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії, відповідальність сторін, порядок зміни електропостачальника, порядок розв`язання спорів та форс-мажорні обставини, строк дії договору тощо.
Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
За умовами пункту 13.1 Договору цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє по 31.12.2023 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. 
Також сторонами були укладені Додатки №№ 1-6 до Договору та Додаткові угоди, з яких до матеріалів справи позивачем надано тільки копію Додаткової угоди № 9 від 30.11.2023 року.
Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір з додатками, Додаткова угода № 9 та Комерційна пропозиція підписані представниками споживача та постачальника, а також скріплені печатками сторін.
Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України, що діяв на час спірних правовідносин. 
Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Згідно із частинами 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
За приписами частини 1 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.
Предмет закупівлі за цим договором: електрична енергія в адміністративних будинках за адресами: м. Київ, пров. Рильський, 10 та м. Київ, вул. Городецького, 13. Обсяг закупівлі - 466 665,00 кВт/год. (пункт 2.2 Договору).
Додатковою угодою № 9 від 30.11.2023 року до Договору сторонами внесено зміни та викладено в новій редакції пункт 2.2 Договору, зокрема, зазначено обсяг закупівлі 464 239,00 кВт/год. 
Відповідно до пункту 3.1 Договору строк постачання електричної енергії за цим договором з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року.
У відповідності до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
За змістом пункту 4.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Відповідно до умов пункту 5.9 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
Так, згідно п. 5.3 Договору ціна за одиницю товару та ціна (сума) Договору переглядається (перераховується) відповідно до Додатку № 3 до Договору. Ціна за одиницю товару включає в себе вартість послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього Договору, вартість додаткових послуг, і всі витрати постачальника. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії, технічного обслуговування, комерційного обліку. Вказані послуги з розподілу електричної енергії оплачуються споживачем самостійно. 
За умовами п. 5.1 Договору загальна сума цього договору складає: 2 137 325,70 грн., в тому числі ПДВ 20% - 356 220,95 грн. Ціна за одиницю товару за 1 кВт/год електричної енергії становить 4,58 грн. з ПДВ або 3,82 грн. без ПДВ.
Відповідно Додаткової угоди № 9 від 30.11.2023 року загальна ціна (сума договору) становить 2 109 749,06 грн., в т.ч. ПДВ 351 624,84 грн. Ціна за одиницю товару (1 кВт/год електричної енергії) становить 5,280792 грн. з ПДВ. Сторони домовились, що дана додаткова угода розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01 жовтня 2023 року.
Окрім цього, Додатком № 6 «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» (далі - Комерційна пропозиція) сторони визначили кількість, ціну за одиницю та загальну вартість Товару у розмірі 2 1327 325,70 грн. та в редакції Додаткової угоди № 9 до Договору - в загальному розмірі 2 109 749,06 грн.
За умовами пункту 4.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Пунктом 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються за даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку.
Для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку (п. 4.14 Правил).
Як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, на підставі даних оператора розподілу електричної енергії (АТ "ДТЕК Київські електромережі") позивачем було складено та підписано з боку постачальника Акт №1108 прийому-передачі електричної енергії від 31.10.2023 року, у відповідності до якого позивач передав відповідачу 37 294,00 кВт/год на загальну суму 196 941,85 грн. Копія акту наявна в матеріалах справи.
Як зазначено позивачем в позовній заяві, на адресу відповідача було направлено два примірники Акту прийому - передачі електричної енергії № 1108 від 31.10.2023 року, проте матеріали справи доказів такого надсилання не містять.
При цьому, в поданих до суду запереченнях на відповідь на відзив Міністерство юстиції України зазначило про забезпечення з боку споживача підписання актів приймання - передачі електричної енергії за період 01.01.2023 року - 31.10.2023 року, тобто включаючи вказаний Акт № 1108 від 31.10.2023 року, у зв`язку з чим суд вважає зазначений Акт таким, що погоджений споживачем.
Заперечень щодо загального обсягу фактично спожитої електричної енергії за період жовтень 2023 року, який визначений на підставі даних комерційного обліку оператора системи розподілу на об`єктах споживача (відповідача), а також її вартості за вказаним Актом приймання - передачі електричної енергії № 1108 від 31.10.2023 року, відмови від підписання такого акту, а також претензій щодо повного та належного виконання позивачем умов Договору в частині, зазначеній у вказаному Акті, з боку споживача не надано. 
Разом з цим, відповідно до листа оператора системи розподілу - АТ "ДТЕК Київські електромережі" №3/01/5/38793 від 05.12.2023 споживачу - Міністерству юстиції України було проведено коригування обсягів за жовтень 2023 року в бік збільшення 19 852 кВт/год по постачальнику ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС». Загальний обсяг по споживачу Міністерство юстиції України після коригування в жовтні 2023 становить 57 146 кВт/год та має бути відображений на платформі MMS.
Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, у жовтні 2023 року на об`єкти відповідача було поставлено електричну енергію обсягом 57 146 кВт/год (37 294 + 19 852) на загальну суму 301 776,14 грн. з ПДВ (196 941,85 + 104 834,29).
Згідно частини 7 статті 276 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин та дії кодексу) оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
У відповідності до пункту 4.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:
1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;
2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;
3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Відповідно до пункту 4.12 Правил розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.
Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується:
- протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем;
- протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем;
-в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Згідно з пунктом 4.21 Правил роздрібного ринку електричної енергії оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватися згідно із строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом.
За умовами п. 5.9 Договору оплата вартості спожитої електроенергії здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунку постачальника, згідно акту купівлі-продажу активної електричної енергії та розрахунку вартості 1 кВт/год електричної енергії за відповідний розрахунковий період протягом 10 календарних днів після дати підписання акту купівлі-продажу активної електричної енергії та розрахунку вартості 1 кВт/год електричної енергії.
Оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника із спеціальним режимом використання (далі - енергорахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за спожиту електричну енергію відповідно до умов Договору (п. 5.10 Договору).
Докази того, що сторони узгодили інший строк та/або порядок оплати електричної енергії за Договором в матеріалах справи відсутні.
Згідно приписів пункту 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" та пункту 5.2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії позивач як електропостачальник має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ним електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.
Пунктом 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Аналогічні положення містить спірний Договір, згідно пункту 6.2 якого споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
В свою чергу, за умовами пункту 7.1 Договору постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами частин 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
При цьому, як встановлено судом та підтверджується сторонами, відповідачем 06.12.2023 року платіжною інструкцією № 2437 було перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 196 941,85 грн. в якості оплати спожитої в жовтні 2023 року електричної енергії із зазначенням призначення платежу «електрична енергія за жовтень 2023; акт №1108 від 31.10.2023, Договір № Е1212 від 20.12.2022...».
Окрім цього позивач з урахування Акту коригування №УГР 00000110 від 27.02.2024 року приймання-передачі електричної енергії до Акту №1108 від 31.10.2023 року, згідно якого на підставі Договору постачальником було передано, а споживачем використано в жовтні 2023 року 57146 кВт/год електричної енергії на загальну суму 301 776,14 грн., в т.ч.ПДВ зазначає, що у відповідача існує прострочена заборгованість за спожиту електричну енергію в жовтні 2023 року у розмірі 104 834,29 грн. (301 776,14-196 941,85).
В матеріалах справи наявна копія вказаного Акту коригування №УГР 00000110 від 27.02.2024 року, підписаного представником позивача.
Як зазначено позивачем, постачальником було надіслано споживачеві два примірники Акту коригування для підпису, проте підписаний акт на адресу позивача повернуто відповідачем не було.
Отже, виходячи з вищевикладеного, позивач зазначає, що решта коштів, яка підлягає оплаті відповідачем за жовтень 2023 року за поставлену згідно Договору електричну енергію, становить 104 834,29 грн., та має бути сплачена відповідачем не пізніше 20.08.2024р.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
У зв`язку з нездійсненням відповідачем повної сплати за спожиту в жовтні 2023 року електроенергію та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №163-Ю1 від 31.07.2024 року, з доданими двома примірниками акту прийому-передачі електричної енергії №1108 від 31.10.2023 року; рахунком на оплату №1108 від 31.10.2023 року; двома примірниками акту-коригування №УГР 00000110 від 27.02.2024 року приймання-передачі електричної енергії до Акту №1108 від 31.10.2023, та вимагав, зокрема, в семиденний строк з дня отримання даної претензії оплатити наявну заборгованість в розмірі 104 834,29 грн. за поставлену електричну енергію з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року. Копія претензії наявна в матеріалах справи.
Факт надсилання претензії на адресу відповідача та отримання Міністерством юстиції України 02.08.2024 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку від 31.07.2024 року, опису вкладення в цінний лист від 31.07.2024 року та роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення № 0504022795978, згідно якого претензія отримана відповідачем 02.08.2024 року.
Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання щодо сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» грошових коштів в сумі 104 834,29 грн. за поставлену електричну енергію у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, в результаті чого у Міністерства юстиції України утворилась заборгованість перед позивачем у зазначеному вище розмірі, яку останній просив стягнути в поданій суду позовній заяві.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Суд звертає увагу, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Доказів визнання недійсним Договору № Е1212 від 20.12.2022 року та Додаткових угод до нього та/або їх окремих положень суду не надано.
Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.
При цьому відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності боргу, стягнення якого є предметом даного позову або письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів.
Разом з тим, заперечуючи проти позову відповідач не погоджується з розміром заборгованості у зазначеній позивачем сумі та вказує, що заборгованість за спірний період відсутня, оскільки відповідачем було забезпечено оплату за спожиту електричну енергію у жовтні 2023 року платіжною інструкцією від 05.12.2023 року №2437 на суму 196 941,85 грн. Крім того, відповідач зазначає про зменшення обсягів закупівлі за Договором умовами Додаткової угоди № 9 з суми 2 137 325,70 грн. на суму 2 109 749,06 грн., а також 
підписання споживачем за період з 01.01.2023 по 31.10.2023 актів приймання - передачі електричної енергії та їх оплату в обсягах і порядку передбачених Договором (зі змінами), а саме у кількості 464239 кВт/год на загальну суму 2 109 749,06 грн. з ПДВ, у зв`язку з чим стверджує, що споживачем було належним чином виконано зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за електричну енергію згідно з умовами укладеного Договору.
Також відповідач вважає, що акт коригування не може бути документом на підставі якого споживачем повинна здійснюватись оплата за електричну енергію, оскільки умовами Договору не передбачено складання акта коригування постачальником та його підписання сторонами ,у зв`язку з чим суд зазначає, що відповідно до ст. 72 Закону України «Про ринок електричної енергії» облік спожитої споживачем електричної енергії здійснюється постачальником послуг комерційного обліку.
При цьому ст. 74 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначає організаційну основу комерційного обліку на ринку електричної енергії.
Комерційний облік на ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку та здійснюється постачальником послуг комерційного обліку відповідно до вимог цього Закону, кодексу комерційного обліку та правил ринку.
Метою організації комерційного обліку електричної енергії на ринку електричної енергії є надання учасникам ринку повної та достовірної інформації про обсяги виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, імпортованої та експортованої, а також спожитої електричної енергії у певний проміжок часу з метою її подальшого використання для здійснення розрахунків між учасниками ринку.
Відповідно до пункту 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.
Організація комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії відповідно до забезпечення послуг комерційного обліку здійснюється у відповідності до Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311.
Відповідно до пункту 9.14.1 Кодексу комерційного обліку електричної енергії адміністратор комерційного обліку (АКО) має передавати адміністратору розрахунків (АР) та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі, необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Згідно з пунктом 12.4.4 Кодексу комерційного обліку електричної енергії з дати запуску інформаційного обміну між учасниками ринку через Датахаб функції АКО з ведення реєстрів точок комерційного обліку (ТКО), адміністрування процесів зміни електропостачальника, адміністрування припинення електропостачання та агрегації даних комерційного обліку виконують оператори системи за місцем провадження ними господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії.
Згідно наданих доказів судом встановлено, що ПАТ "ДТЕК Київські електромережі" є оператором розподілу електричної енергії на території міста Києва, де знаходяться об`єкти відповідача, до яких в рамках спірного Договору постачалась електрична енергія, та з 01.01.2019 року здійснює ліцензовану діяльність виключно з розподілу електричної енергії і виконує функції АКО. 
Отже, лише постачальником послуг комерційного обліку, яким у даній справі є ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», здійснюється комерційний облік відпущеної та спожитої електричної енергії у певний проміжок часу з метою її подальшого використання для здійснення розрахунків між постачальником та споживачем.
Як зазначалось вище, ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» листом №3/01/5/38793 від 05.12.2023 року повідомило про те, що споживачу - Міністерству юстиції України (ЄДРПОУ 00015622) було проведено коригування обсягів за жовтень 2023 рік в бік збільшення 19 852 кВт/г по постачальнику ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС». Загальний обсяг по споживачу Міністерство юстиції України (ЄДРПОУ 00015622) після коригування в жовтні 2023 року становитиме 57 146 кВт/г, що в подальшому дане коригування буде відображене на платформі MMS.
Відповідно до Службової записки начальника відділу по взаємодії з операторами ринку ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» від 27.02.2024 року, копія якої наявна в матеріалах справи, фактичне коригування за жовтень 2023 року по споживачу Міністерство юстиції України на платформі MMS, яке є єдиною підставою для проведення розрахунків, в тому числі між постачальником та споживачем, відбулося 26.02.2024 року.
З огляду на вищевикладене та враховуючи коригування обсягів відпущеної та спожитої електричної енергії постачальником послуг комерційного обліку - ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», позивачем як постачальником електричної енергії було складено Акт-коригування №УГР00000110 від 27.02.2024 року приймання-передачі електричної енергії до Акту №1108 від 31.10.2023 року.
Наразі, матеріали справи не містять доказів надсилання Акту коригування на адресу відповідача в лютому 2024 року, проте наданими позивачем доказами підтверджується факт надсилання такого Акту відповідачеві разом з претензією № 163-ЮІ від 31.07.2024 року, яка була отримана Мінюстом 02.08.204 року.
При цьому відповідачем не було надано заперечень щодо отриманих актів, в тому числі щодо коригування обсягу та вартості зазначеної електроенергії, спожитої за жовтень 2023 року. 
В свою чергу, заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність додаткових угод про зміну умов Договору в частині споживання судом до уваги не приймаються, оскільки Договірні обсяги споживання електричної енергії є плановим споживанням, а не фактичним, отже фактичний обсяг електричної енергії не може бути визначеним до закінчення розрахункового періоду та встановлення Оператором системи розподілу фактичних обсягів споживання електричної енергії споживачем, що і було здійснене ПАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ».
За таких обставин, суд доходить висновку про те, що ТОВ «Укр Газ Ресурс»» як постачальником виконано прийняті на себе зобов`язання з продажу електричної енергії у відповідності до умов Договору в обсягах та на суму, зазначену в Акті № 1108 від 31.10.2023 року та Акті коригування №УГР00000110 від 27.02.2024 року, а відповідачем, у свою чергу, придбано у позивача вироблену електричну енергію у вказаних обсягах без будь - яких зауважень.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів оплати фактично спожитих обсягів електричної енергії відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у сумі 104 834,29 грн. за поставлену електроенергію за вказаним Договором підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухвалюватись у відповідності до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом та з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 21 000,00 грн. суд зазначає, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.
Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, в поданій у відповідності до приписів ст. 162 ГПК України позивачем в позовній заяві останнім викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн., які позивач просив суд покласти на відповідача.
В свою чергу, з аналізу наведеної норми частини 8 ст. 129 ГПК України вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. 
Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку ти доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.
Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.
Наразі, в наявних у справі запереченнях на відповідь на відзив відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, в тому числі в часині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 21000,00 грн.
При цьому, за відсутності доказів надсилання відповідачем на адресу суду відзиву на позовну заяву та не зазначення заперечень проти заявлених витрат у запереченнях на відповідь на відзив, а також ненаведення позивачем у відповіді на відзив доводів відповідача в частині витрат на правову допомогу, суд позбавлений можливості надати оцінку мотивуванню заперечень відповідача, відтак, вирішує питання стягнення витрат позивача на правову допомогу згідно наявних матеріалів справи.
Як встановлено судом, на підтвердження вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію Договору №13/5 від 20.05.2019 року про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем; копію Додаткової угоди №10/24 від 22.07.2024 року до Договору №13/5 від 20.05.2019 року про надання правничої допомоги; копію Детального опису наданої професійної правничої допомоги; Акту №1/10/24 від 17.09.2024 року про прийняття-передачі наданих послуг; копію свідоцтва №4409/10 від 23.12.2010 року про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Невструєв Леонід Борисович; копію довіреності № 13-ЮІ від 02.01.2024 року на ім`я адвоката Невструєва Л.Б. на представництво інтересів ТОВ «Укр Газ Ресурс».
За приписами пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).
В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Суд зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Так, згідно з Договором про надання правової допомоги № 13/5 від 20.05.2019 року, укладеного Адвокатом Невструєв Леонідом Борисовичем (виконавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР ГАЗ РЕСУРС» (клієнт за договором, позивач у справі), адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту.
Згідно пункту 6 вказаного Договору про надання правової допомоги останній набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2029 року.
Пунктом 4.6 Договору визначено, що факт наданої правової допомоги підтверджуєтеся актом наданих послуг. 
Відповідно до пункту 1.1 Додаткової угоди №13/5 від 22.07.2024 року адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу клієнту у господарському провадженні у справі по стягненню заборгованості з Міністерства юстиції України перед клієнтом, яка утворилась на дату укладання цієї Додаткової угоди та/або до дати закінчення розгляду справи в суді.
Розділом 2 Додаткової угоди сторони погодили розмір ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3 500,00 грн. за 1 год. Факт наданої правової допомоги підтверджується актом наданих послуг. 
Як зазначалось судом, на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу та їх розміру останнім наданий Детальний опис наданої професійної правничої допомоги та Акт №1/10/24 від 17.09.2024 року, в яких найменування робіт, послуг, кількість годин, вартість за 1 годину та ціна є ідентичними, та відповідно до якого адвокатом було надано наступні юридичні послуги: 
- ознайомлення адвокатом Невструєвим Л.Б. із документами щодо несплати Міністерством юстиції України заборгованості за поставлену електричну енергію. Кількість годин - 2,0; вартість за одну годину - 3 500,00 грн.; загальна сума - 7 000,00 грн.;
- підготовка та направлення адвокатом Невструєвим Л.Б. адвокатського запиту №39/24 від 03.09.2024р. Ознайомлення з відповіддю на адвокатський запит. Кількість годин - 1,0; вартість за одну годину - 3 500,00 грн.; загальна сума - 3 500,00 грн.;
- підготовка позовної заяви до Господарського суду міста Києва адвокатом Невструєвим Л.Б. (визначення правових норм, які регулюють відносини, судової практики, складання, підписання позову та оформлення усіх додатків до позову). Кількість годин - 3,0; вартість за одну годину - 3 500,00 грн.; загальна сума - 10 500,00 грн.
Загальна кількість витраченого часу становить 6 годин, вартістю 21 000,00 грн.
Згідно пунктів 2.5 та 2.6 Додаткової угоди клієнт сплачує гонорар протягом 120 днів з моменту підписання акту наданих послуг. Гонорар сплачується у безготівковому порядку на рахунок адвоката.
Наразі, в матеріалах справи відсутні докази оплати клієнтом гонорару адвокату, разом з тим, суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач просить витрати з надання правничої допомоги у розмірі 21 000,00 грн. покласти на відповідача.
Суд зазначає, що предмет доказування у справі № 910/11442/24 охоплює типові обставини та факти, а також незначний обсяг документів, які підлягають дослідженню, категорія даного спору не відноситься до складної та спір є типовим. Тобто, враховуючи нескладний характер спору та сталу судову практику з даного питання, враховуючи незначну кількість доказів та відсутність складних арифметичних розрахунків ціни позову, а також зважаючи на час, необхідний для дослідження наведеної кількості доказів, суд доходить висновку про те, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу завищено, та відповідно, завищено вартість таких послуг правничої допомоги.
Окрім цього, щодо включення до складу наданої адвокатом Невструєвим Л.Б. в межах справи № 910/11442/24 правової допомоги вартості ознайомлення адвоката з наданими клієнтом документами (договором, додатковою угодою, актом прийому-передачі, актом корегування, доказами часткової оплати заборгованості та ін.) вартістю 7 000,00 грн. суд зазначає, що виділення в окремий вид та включення до складу наданих адвокатом послуг послуги щодо правового аналізу наданих клієнтом документів, на переконання суду, не можуть бути виділені в окремий вид послуг, позаяк є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі, в даному випадку позивача, а відтак поглинаються послугами підготовки та подання до суду позовної заяви у даній справі, вартість яких в розмірі 10 500,00 грн. вже визначена та зазначена у пункті 2 Акту №1/10/24 від 17.09.2024 року.
Також судом враховано, що розгляд справи №910/11442/24 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, відтак, враховуючи незначну кількість доказів, відсутність складних арифметичних розрахунків ціни позову, суд приходить до висновку про те, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачем завищено.
Так, в контексті понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.
Додатково судом враховано правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, згідно якого стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
При цьому згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, враховуючи викладене та дослідивши надані позивачем докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, зокрема, враховуючи зміст позовної заяви, викладеної на 5 аркушах (два з яких - це реквізити сторін та перелік документів, що додаються), суд доходить висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу 21 000,00 грн. підлягає зменшенню до 7 000,00 грн., що відповідає критерію пропорційності та розумності.
Аналогічну позицію виклав у своїй постанові Верховний Суд від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17 та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
За приписами статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства юстиції України (пров. Рильський, 10, м. Київ,01001; код ЄДРПОУ 00015622) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ГАЗ РЕСУРС" (вул. Сагайдачного Петра, 25Б, офіс 5, м. Київ,04070; код ЄДРПОУ 41427817) 104 834 (сто чотири тисячі вісімсот тридцять чотири) грн. 24 коп. боргу, 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу та 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано 12 травня 2026 року.

Суддя А.М. Селівон