Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року Справа№200/1782/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова Частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач), через свого представника, адвоката Ігнатко Владислава Івановича, яка діє на підставі ордеру серії АО №1211178 від 16 січня 2026 року, через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд» звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова Частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153 протиправними;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. грн. на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відмова відповідача у виплаті йому одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень, передбаченої абзацом другим пункту 4 Постанови № 153, є необґрунтованою, помилковою та протиправною. 

Ухвалою суду від 17 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник відповідача подав до суду заяву про порушення позивачем строку звернення до суду, вказавши, що 30 липня 2025 року позивач достеменно дізнався про ймовірне (на його думку) порушення своїх прав. Таким чином, шестимісячний строк звернення до суду розпочав свій перебіг та остаточно сплинув 30.01.2026.
Проте, із цією позовною заявою представник позивача звернувся лише 10.03.2026, що, на думку свідчить про порушення строку звернення до суду, а наведені ОСОБА_2 причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.
У запереченні на означену заяву позивач наголошував, що наведені відповідачем доводи є необґрунтованими, формальними та такими, що не враховують ані фактичних обставин справи, ані усталеної судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Вони зводяться виключно до формального застосування положень ч. 2 ст. 122 КАС України без урахування об`єктивних умов, у яких перебував позивач, та без належної оцінки доказів, поданих у справі.
Натомість, зазначено, що матеріалами справи підтверджується, що позивач є діючим військовослужбовцем в умовах воєнного стану. Такі обставини є об`єктивними, непереборними та достатніми для визнання причин пропуску процесуального строку поважними.
Враховуючи викладене, представник позивача просив заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо пропущення процесуальних строків ОСОБА_1 відхилити повністю.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, що позивач не відповідає базовій вимозі абзацу другого пункту 4 Постанови КМУ № 153 (не був прийнятий на службу під час воєнного стану), а отже положення абзаців сьомого-дев`ятого цього пункту на нього не поширюються, а тому доводи позивача щодо наявності права на виплату йому грошової винагороди є помилковими.
Також звернуто увагу, що позивач прямо підпадає під дію імперативної заборони абзацу 5 пункту 4 Постанови КМУ № 153, яка визначає, що виплата одноразової грошової винагороди особі, яка самовільно залишила військову частину та, якій за це було оголошено дисциплінарне стягнення «сувора догана», є прямим порушенням чинного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, відповідач наголошував, що відмовляючи позивачу у виплаті, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він наполягав на заявлених позовних вимогах, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Зауважував, що 14.10.2025 позивач залишив військову частину, однак ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2025 року у справі № 161/26033/25 (копія додається) його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби.
Вказано, що посилання відповідача на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності також є необґрунтованими, оскільки у випадку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани» 21.10.2025 року, відповідно до ст. 261 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» строк дії такого стягнення становить три місяці з дня його оголошення, а відтак воно втратило свою юридичну силу та не може породжувати жодних правових наслідків станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин відсутні будь-які правові підстави для застосування до позивача обмежень, передбачених вказаною Постановою № 153, а відтак доводи відповідача щодо наявності імперативної заборони є юридично неспроможними.
Також представником позивача зауважено, що відповідач відмовляє в отримання належних позивачу виплат, посилаючись на своє тлумачення постанови КМУ № 153, що не ґрунтується на правовій визначеності, порушує принцип довіри до держави та правову стабільність.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (військовій частині НОМЕР_1 ).
02.08.2021 р. між в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковником ОСОБА_3 з одного боку та позивачем з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 1 рік з 02.08.2021 по 01.08.2022. 
24.02.2022 введено воєнний стан в Україні на підставі Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64. 
02.08.2022 позивачу продовжено дію контракту понад встановленні строки, що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України. Станом на продовження контракту позивачу було 23 роки.
21.01.2025 між Головою Державної прикордонної служби України генерал-лейтенантом ОСОБА_4 з одного боку та позивачем з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу строком на 5 років з 21.01.2025 по 20.01.2030. 
Витягом з наказу голови державної прикордонної служби від 21.01.2025 р. № 135-ОС позивачу присвоєно військове звання «молодший лейтенант».
02.07.2025 позивач подав рапорт до відповідача з проханням нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень, передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» № 153 від 11.02.2025 року.
Листом від 29.07.2025 №08/Л-503/452 відповідач відмовив у задоволенні рапорту про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень, передбачену пунктом 4 Постанови № 153.
Відмова у задоволенні рапорту була мотивована тим, що однією з істотних умов для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої абзацом пункту 4 Постанови № 153, є призов або прийняття громадянина на військову службу під час дії воєнного стану, тобто починаючи з 24.02.2025 позивач був прийнятий на військову службу за контрактом до настання правового режиму воєнного стану. Отже, на думку відповідача, у позивача відсутні правові підстави для виплати зазначеної винагороди. 

Щодо питання дотримання строків звернення до суду суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Тобто для звернення до суду з цим позовом встановлений шестимісячний строк звернення до суду.
Судом установлено, що 30.07.2025 позивач отримав лист-відповідь ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.07.2025 №08/Л-503/452 на рапорт позивача щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
У зв`язку з цим відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України розпочався перебіг шестимісячного строку на звернення до суду, який мав сплинути 30.01.2026. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач вже звертався до суду з позовом з аналогічним предметом спору у серпні 2025 року, за наслідком чого було відкрито провадження у справі №200/6343/25.
Водночас, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02.03.2026 у вказаній справі адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. Роз`яснено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Суд бере до уваги, що підставою для прийняття означеної ухвали про залишення позову без розгляду було неусунення позивачем у встановлені судом строки недоліків позовної заяви, відображені в ухвалі суду від 23.02.2026 про залишення позовної заяви без руху. 
При цьому, посилання на викладений зміст правового обґрунтування позову порівняно з попереднім позовом в частині ототожнення поняття «прийняття на військову службу» з «продовженням контракту» та зазначення на не відображення в тексті позову ключових обставини проходження позивачем військової служби, наявність яких є визначальною для вирішення спору та унеможливлює задоволення його вимог, суд не бере до уваги, оскільки такі обставини не можуть слугувати належними доводами в частині дотримання строків звернення до суду, оскільки такі доводи фактично вказують на незгоду з викладеними позивачем обставинами по суті позову, а не підтверджують факт подання позивачем іншого позову.
Таким чином, суд не вбачає порушення строків звернення до суду із даним позовом, а отже аргументи відповідача щодо відсутності поважних причин пропуску звернення до суду є неприйнятними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжений та триває до цього часу.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - Постанова № 153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - Порядок).
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил на посади рядового складу, Збройні Сили, Міністерство оборони, військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил.
В подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 01.04.2025 № 387 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153», якою розширено коло учасників вказаного експериментального проекту та, серед іншого, підпункт 1 пункту 3 Постанови № 153 викладено в такій редакції: « 1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.».
Тобто, до кола учасників експериментального проекту додано, зокрема, громадян України від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом.
Також абзацом другим пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених) (абзац третій пункту 4 Постанови № 153).
Військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Разом з тим, абзацом п`ятим пункту 4 Постанови № 153 (в редакції на час її прийняття) установлено, що військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 01.04.2025 № 387 та від 30.07.2025 № 942 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153» внесено зміни, зокрема, у пункт 4 Постанови № 153.
Відповідно до абзаців другого-дев`ятого пункту 4 Постанови № 153 (в редакції з урахуванням вищенаведених змін) установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та: були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу «молодший лейтенант»;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Аналізуючи вищевказані положення пункту 4 Постанови № 153 (в редакціях як на час її прийняття, так і з урахуванням вищевказаних змін), суд зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої вказаними нормами, мають бути дотримані такі умови:
- громадянин України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, мав бути прийнятий (в тому числі за контрактом) або призваний на військову службу у віці до 25 років під час воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні»;
- така особа проходить військову службу (станом на момент набрання чинності вказаною постановою) та брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора;
- вказана особа не входить до кола військовослужбовців, які визначені абзацом п`ятим пункту 4 Постанови № 153, яким винагорода не виплачується.
При цьому, розмір вказаної грошової винагороди залежить від строку безпосередньої участі вищевказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та інших обставин, а саме:
- якщо такий строк сукупно становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153, то одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах виплачується у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк сукупно становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 у зв`язку із наявністю у вказаних військовослужбовців захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі, тобто також у розмірі 1 млн. гривень;
- якщо такий строк сукупно становить менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою № 153 та за відсутності наведених вище обставин щодо захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Як встановлено судом вище, 02.08.2021 позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу строком на 1 рік з 02.08.2021 по 01.08.2022 (у віці – 22 роки). 
Після закінчення строку контракту, його було продовжено, що підтверджується витягом з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 02.08.2022 р. № 304 – ОС. На момент продовження вік позивача становив 23 роки. 
Тобто, позивач дотримався умови прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років.
Також встановлено, що 21.01.2025 позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу строком на 5 років з 21.01.2025 по 20.01.2030.
Тобто, на момент прийняття Постанови № 153 - 11.02.2025 позивач уклав контракт про проходження військової служби на 5 років до 20.01.2030, що свідчить про дотримання позивачем умови, що на момент набрання чинності Постанови № 153 проходив і проходить військову службу.
Додатково суд бере до уваги, що позивач був атестований до присвоєнням первинного військового звання «молодший лейтенант».
З матеріалів справи також вбачається, що позивач безпосередньо брав участь у бойових діях, що підтверджується листами та рапортами відповідача з червня 2024 р. по червень 2025 р.
Тобто, у сукупності позивач з 24.02.2022 р. по теперішній час має безпосередню участь у бойових діях більше 6 місяців, що також не заперечується відповідачем та не ставилось під сумнів у листі-відповіді 29.07.2025 №08/Л-503/452.
Щодо посилання відповідача на обставини, що за результатами службового розслідування наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 21.10.2025 № 4759-АГ за порушення статей 11, 16, 17, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, що виразилось у самовільному залишенні військової частини, на молодшого лейтенанта ОСОБА_5 було накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана» суд зазначає наступне.
Встановлено, що дійсно 14.10.2025 позивач залишив військову частину, однак ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.12.2025 року у справі № 161/26033/25 його звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України для продовження проходження військової служби. 
Відповідно до ухвали суду, позивача звільнено від кримінальної відповідальності не з підстав нереабілітуючого характеру, а у зв`язку з реалізацією спеціальної норми, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК України, що має на меті забезпечення продовження військової служби. 
Таким чином, позивач не притягався до кримінальної відповідальності, що також не заперечується відповідачем.
Окрім цього, згідно зі ст. 26-1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» строк дії такого стягнення у вигляді суворої догани становить три місяці з дня його оголошення, а відтак строк дії дисциплінарного стягнення закінчився та не може породжувати жодних правових наслідків станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Більш того, суд зауважує, що обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулись вже після подання рапорту позивача про виплату йому спірної виплати та надання відповіді зі сторони відповідача щодо вказаного питання.
Таким чином, матеріали справи не містять доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився. Доказів протилежного на час розгляду справи суду не надано та відповідачем не спростовано.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач, звернувшись до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова Частина НОМЕР_1 ) із рапортом від 02.07.2025 щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1 млн. грн, передбаченої постановою № 153, дотримався обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач відповідає умовам, визначеним Постановою № 153 для отримання одноразової грошової винагороди, а непогодження відповідачем рапорту позивача з підстав того, що відповідно до постанови № 153 контракт має бути укладений під час дії військового стану суд вважає неприйнятним, оскільки виплата грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, лише особам, які проходять військову службу на період воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, які до 25 років прийняті на службу та проходять військову службу за контрактом до введення воєнного стану, та після введення воєнного стану також виявили бажання продовжувати військову службу, подовживши дію укладеного контракту в період воєнного стану.
Частинами першою та другою статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 № 14-рп/2004).
При цьому, суд зазначає, що запроваджений Кабінетом Міністрів України експериментальний проект має на меті саме підвищення мотивації до проходження служби осіб, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, до яких відноситься і позивач.
У зв`язку з чим, дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови позивачу листом від 29.07.2025 №08/Л-503/452 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153 є протиправними.
Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
Інші доводи та заперечення не сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.
Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За наслідками розгляду цієї справи розподіл судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,- 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова Частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. грн. на підставі Постанови КМУ від 11 лютого 2025 року № 153.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/). 

Суддя А.О.Черникова