ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 403/122/25
провадження № 22-ц/4809/769/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Димитрово»,
відповідачі - ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Агро-Лідія»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року у складі головуючого судді Атаманової С. Ю.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов, заперечень на відзив, рішення та додаткового рішення суду першої інстанції.
У березні 2025 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Димитрово» (далі - ПСП «Димитрово») звернулось з позовом до ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Агро-Лідія» (далі - ФГ «Агро-Лідія»), в якому просило визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 14 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Димитрово» щодо земельної ділянки загальною площею 6,5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 та визнати відсутнім право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) загальною площею 6,5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 у Фермерського господарства «Агро-Лідія».
В обґрунтування позову зазначено, що 14 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Димитрово» було укладено договір оренди землі з кадастровим номером 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га. 
У подальшому, 17 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Димитрово» було укладено додаткову угоду до вищезазначеного договору оренди землі. 
23 грудня 2016 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідач ОСОБА_1 став власником земельної ділянки за кадастровим номером 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га. 
Пунктом 8 договору оренди землі від 14 січня 2010 року визначено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
Позивач зазначає, що строк дії договору оренди землі закінчувався 31 грудня 2024 року. Так, 20 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 направив ПСП «Димитрово» лист-повідомлення про припинення дії договору оренди у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та повідомив про свої заперечення проти укладення нового договору оренди вказаної земельної ділянки. 
03 травня 2024 року позивач повідомив відповідача про свій намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк шляхом направлення листа-повідомлення та надав проєкт відповідної додаткової угоди до нього. 
17 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 надіслав позивачу лист-повідомлення, в якому висловив свої заперечення щодо укладення договору на новий строк.
10 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_1 повторно направив на адресу позивача аналогічний лист-повідомлення про заперечення у поновлення договору оренди. 
Крім того, 21 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФГ «Агро-Лідія», за яким емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникло у відповідача ФГ «Агро-Лідія» з 01 січня 2025 року. 
Враховуючи, що позивач протягом усього періоду дії договору належним чином виконував свої обов`язки, а відповідач ОСОБА_1 направив листи-повідомлення з пропуском строку, встановленого чинним законодавством, та не намагався узгодити з позивачем умови укладення додаткової угоди до договору оренди землі, оскільки після отримання листа-повідомлення від ПСП «Димитрово» про поновлення вказаного договору разом з проєктом додаткової угоди не звертався до позивача, як орендаря, з пропозиціями щодо істотних умов договору та не вказав, які саме умови не влаштовують його як орендодавця, а також попередньо не повідомив позивача про свій намір укласти новий договір та про укладення договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з третьою особою під час дії договору оренди, поведінка відповідача ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, з урахуванням вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 777 ЦК України, стосовно позивача, як попереднього орендаря, є недобросовісною. 
Крім того, під час дії договору оренди, позивач посіяв озиму пшеницю на земельній ділянці і після закінчення строку дії договору (з 01 січня 2025 року) відповідач ОСОБА_1 не надсилав жодних заперечень щодо продовження користування позивачем вказаною земельною ділянкою. 
Враховуючи наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), яке виникає з 01 січня 2025 року, позивач позбавлений можливості реалізувати своє переважне право шляхом укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.
З урахуванням вищевикладеного позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідачів адвокат Важеніна С. А. подала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ПСП «Димитрово».
В обґрунтування зазначила, що ОСОБА_1 прийняв у спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка в свою чергу була спадкоємицею ОСОБА_2 , земельну ділянку площею 6,5574 га, кадастровий номер 3525882300:02:000:0185.
08 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив позивачу заяву про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди 31 грудня 2024 року. 
В подальшому,20 січня 2024 року ОСОБА_1 направив позивачу лист-повідомлення про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі. Після отримання від позивача листа від 03 травня 2024 року про його намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк, відповідач направив позивачу лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року, в якому заперечив щодо продовження дії договору оренди земельної ділянки за кадастровим №3525882300:02:000:0185 та відсутність бажання укладати додаткову угоду до договору оренди.
10 грудня 2024 року ОСОБА_1 направив позивачу лист, в якому зазначив про небажання продовжувати оренду та просив повернути йому земельну ділянку у строк з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року згідно акту приймання-передачі. 
З огляду на викладене, відповідач вважає, що переважне право ПСП «Димитрово» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна зі складових юридичних фактів, що надають йому таке право на підставі ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який починаючи з 2020 року повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди. 
Також зазначено, що порушення відповідачем ОСОБА_1 місячного строку надання заперечення на поновлення договору оренди землі, обумовленого перебуванням його сина на стаціонарному лікуванні внаслідок множинних вогнепальних осколкових поранень кінцівок, отриманих під час проходження військової служби в Збройних Силах України, не можна кваліфікувати як мовчазну згоду на поновлення договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк. 
Зауважує, що переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору. Крім того, зазначено, що позивач неналежним чином виконував умови договору оренди землі в частині виплати орендної плати. Так, згідно з п.п.10, 11 договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції та вноситься у такі строки: 50% до 1 жовтня та 50% до 1 січня слідуючого року. Пунктами 5 та 6 договору (з урахуванням додаткової угоди до договору оренди землі від 17 грудня 2015 року) визначено, що станом на 01 січня 2016 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 225050,00 грн; орендна плата сплачується орендарем у формі грошовій, натуральній, в розмірі 4% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9002,00 грн. Разом з тим, у період з 2021 по 2024 роки позивач сплачував на користь відповідача ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 7 926,42 грн, тобто в розмірі, що менший на 1075,58 грн від того, що встановлений в договорі оренди землі. Таким чином, позивач порушив умови договору та має перед відповідачем заборгованість у розмірі 4302,32 грн.
Крім того, зазначила, що позивач перераховував розмір орендної плати одним платежем та без врахування строків про оплату 50% до 1 жовтня. Також позивачем не було проведено індексації виплат орендної плати відповідно до п.6 договору оренди землі.
За таких обставин, вважає, що позивач не має переважного права на поновлення договору, відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
Щодо правомірності права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у ФГ «Агро-Лідія» зазначено про те, що таке право виникло у ФГ «Агро-Лідія» з 01 січня 2025 року і жодним чином не порушувало переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки орендодавець не мав бажання продовжувати орендні відносини з позивачем і в нього була відсутня воля на укладення такого договору, а орендар порушував умови договору оренди землі та не виплачував орендарю орендну плату відповідно до умов договору (а.с.96-104 том 1).

Представник позивача адвокат Іванова М. О. подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що ПСП «Димитрово» дотримувалось усіх вимог законодавства для реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, зокрема сплачувало орендну плату в повному обсязі та направило 03 травня 2024 року відповідачу ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди з проєктом додаткової угоди.
Зауважила, що надані відповідачем після закінчення місячного строку заперечення не є належними, оскільки не містять обґрунтування, які саме пункти запропонованої додаткової угоди та договору в новій редакції не влаштовують відповідача. 
Вказала, що ОСОБА_1 не надав позивачу повідомлення про намір укласти договір з новим орендарем, що є порушенням вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Крім того, орендна плата за період з 2009 по 2024 роки була нарахована більшою сумою, ніж встановлено умовами договору, що свідчить про добросовісне виконання позивачем, як орендарем, обов`язків за договором (а.с.209-215 том 1).

Представник відповідачів адвокат Важеніна С. А. подала до суду заперечення (на відповідь на відзив) та зазначила, що неодноразове повідомлення відповідачем ОСОБА_1 позивача шляхом направлення листів-повідомлень від 08 грудня 2020 року, 20 січня, 17 жовтня та 10 грудня 2024 року про відсутність наміру продовжувати договір оренди, укладати договір на новий строк, про необхідність повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди, свідчать про відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди та укладення договору на новий строк, а тому направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами. 
Вказала, що нормою ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» не передбачено вимог про те, що заперечення орендодавця на укладення договору оренди на новий строк повинні містити конкретні обґрунтування цих заперечень. Відкладальна умова набуття права за договором емфітевзису (з 01 січня 2025 року) виключає можливість порушення прав позивача, як користувача земельною ділянкою за договором оренди землі. 
Зазначила, що позивач самостійно зменшив розмір орендної плати, оскільки з 2015 по 2020 роки виплачував на користь відповідача ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 9002,00 грн, однак в період з 2021 по 2024 роки сплачував орендну плату в розмірі 7926,42 грн, що на 1075,58 грн менше від того, що встановлений в договорі. 
Крім того, з долучених позивачем платіжних відомостей та інструкцій (окрім 2023 та 2024 року) не можливо встановити за що відповідачу ОСОБА_1 виплачувались вказані в них суми, зокрема, з них не випливає, що ці суми були виплачені відповідачу саме за спірним договором оренди та у передбачені ним строки.
Звернула увагу, що позивач регулярно порушував строки виплати орендної плати, встановлених п. 11 договору оренди землі (50% до 1 жовтня та 50% до 1 січня наступного року), про що свідчить перерахування орендної плати за 2024 рік одним платежем 18 жовтня 2024 року (а.с.100-109 том 2).

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року відмовлено у задоволенні позову Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Агро-Лідія» про визнання додаткової угоди до договору оренди землі укладеною та визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).
Відмовляючи в задоволені позову в частині визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 14 січня 2010 року, суд першої інстанції керувався тим, що реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої ст. 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, однак у спірних правовідносинах орендодавець повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору. Суд виснував, що направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Місцевий суд також зазначив, що переважне право ПСП «Димитрово» на поновлення договору оренди земельної ділянки не порушено, оскільки відсутня одна із складових, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати з ним договір оренди землі.
Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем ПСП «Димитрово» належного виконання ним, як орендарем, обов`язку зі сплати орендодавцю ОСОБА_1 орендної плати у розмірі та формі, передбачених п. 9 договору оренди землі від 14 січня 2010 року, укладеного щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185. Зокрема, суд зазначив, що однією з умов, передбачених ч.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», наявність якої є необхідною для реалізації орендарем переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, є належне виконання ним обов`язків за договором, до яких належить, зокрема, і сплата орендодавцеві орендної плати, та недоведеність позивачем під час судового розгляду належними і допустимими доказами виплати відповідачу ОСОБА_1 орендної плати згідно з умовами укладеного з ним договору, у зв`язку з чим, суд виснував про відсутність підстав для визнання за ПСП «Димитрово» переважного права на поновлення договору оренди землі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання відсутнім права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) у ФГ «Агро-Лідія» суд першої інстанції керувався тим, що суб`єктивне право та інтерес позивача не порушується наявністю цього договору з огляду на зазначену в ньому відкладальну умову виникнення у відповідача ФГ «Агро-Лідія» емфітевтичного права з 01 січня 2025 року, тобто після закінчення строку дії договору, укладеного відповідачем ОСОБА_1 з ПСП «Димитрово» (31 грудня 2024 року).

Додатковим рішеннямУстинівського районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року задоволено частково заяву представника відповідачів ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Агро-Лідія» - адвоката Важеніної Світлани Анатоліївни про розподіл (відшкодування) судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.
Стягнуто із Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» на користь відповідача ОСОБА_1 в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. 
Стягнуто із Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» на користь відповідача Фермерського господарства «Агро-Лідія» в порядку розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. 
У відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу в іншій частині відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Приватне сільськогосподарське підприємство «Димитрово», в інтересах якого діє адвокат Іванова Марина Олександрівна, подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги недобросовісну поведінку орендодавця ОСОБА_1 у вказаних правовідносинах. Зокрема, ОСОБА_1 жодним способом не надав інформацію позивачу про намір укласти договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) з ФГ «Агро-Лідія», а після укладання такого договору, не повідомив позивача про існування такого договору. Тобто, за змістом статті 3 ЦК України та статті 33 Закону «Про оренду землі» ОСОБА_1 був зобов`язаний повідомити ПСП «Димитрово» про свій намір розпорядитися земельною ділянкою, яка перебувала у позивача в оренді, провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем. Однак, всупереч чинному законодавству відповідач не тільки не повідомив апелянта про права третіх осіб на орендовану земельну ділянку, а і подальші заперечення проти продовження договору оренди направляв достеменно знаючи та розуміючи, що він вже розпорядився вказаною земельною ділянкою.
Крім того, вказала, що судом не було взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 свідомо не попередив позивача про свій намір укласти договір емфітевзису виходячи з наступного. Так, 19 грудня 2020 року відповідач направив на адресу позивача ПСП «Димитрово» заяву від 08 грудня 2020 року про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі за кадастровим номером 3525882300:02:000:0185, що укладений із ПСП «Димитрово» 14 січня 2010 року, після його закінчення 31 грудня 2024 року, та прохав у строк з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року повернути йому земельну ділянку з оренди по акту приймання передачі. Зазначена заява була отримана уповноваженою особою ПСП «Димитрово» 29 грудня 2020 року. Тобто навіть заяву про відсутність наміру продовжити договірні відносини відповідач свідомо направив за один день до укладання нового договору та не дочекався отримання вказаної заяви ПСП «Димитрово». Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_1 усвідомлено ухилявся від добросовісного надання інформацію про свій намір укласти договір емфітевзису та як наслідок, провести переговори щодо укладення додаткової угоди, тобто він, як власник земельної ділянки зловживав своїм правом, чим порушив законні права орендаря.
Щодо належності виконання позивачем своїх обов`язків як орендаря за договором, зазначено, що сторона позивача надала належні та допустимі докази на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором оренди землі від 21 вересня 2009 року, що не отримало належної оцінки в суді. Крім того, вказано, що судом не було взято до уваги, що відповідач ОСОБА_1 визнав факт отримання орендної плати і відповідність розміру оплати за користування земельною ділянкою про що, під час судового засідання неодноразово повідомляли і відповідач, і його представник. Представник зауважила, що судом не враховано, що відповідно до умов договору оренди, орендна плата нараховується на підставі індексованої нормативно-грошової оцінки (НГО), яка, починаючи з 2009 року, була індексована відповідно до встановлених норм, і до 2014 року орендна плата нараховувалася на рівні 3%. З 2015 року орендна плата нараховується на рівні 4%. Враховуючи це, позивачем був проведений розрахунок орендної плати за період з 2009 по 2024 рік, що підтверджує суму переплати чи недоплати за цими періодами. На підставі проведеного розрахунку за період з 2009 по 2022 роки, встановлено, що орендна плата була нарахована більшою сумою, ніж встановлено умовами договору, що не тільки спростовує факт систематичного порушення договору з боку позивача, а навпаки доводить надмірне та добросовісне виконання обов`язків за договором, як орендаря.
Представник звернула увагу, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги при розгляді цієї справи рішення у справі №403/121/25, оскільки це рішення відсутнє в матеріалах даної справи, не було долучене жодною зі сторін як доказ, не досліджувалося судом у судовому засіданні, не було предметом змагального обговорення між сторонами, оскаржується в апеляційному порядку та не набрало законної сили. 
Крім того, представник не погоджується із висновками суду про те, що право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), набуте Фермерським господарством «Агро-Лідія», починає діяти з 01 січня 2025 року, а відтак не порушує прав позивача як орендаря. Вказує, що суд не врахував правову природу договору емфітевзису та юридичне значення моменту його укладення, а не лише моменту початку користування земельною ділянкою. Зазначила, що юридично значущим є момент укладення договору емфітевзису, а не лише момент виникнення речового права. Договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) між ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Лідія» було укладено 21 грудня 2020 року, тобто під час дії договору оренди землі, укладеного між тими ж сторонами та чинного до 31 грудня 2024 року. Саме момент укладення договору емфітевзису відображає реальне волевиявлення власника земельної ділянки щодо її подальшого використання та розпорядження, а відтак є вирішальним для оцінки його поведінки з точки зору вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі» та принципу добросовісності, закріпленого у статті 3 ЦК України. Вважає, що зосередження суду виключно на даті початку дії емфітевзису призвело до помилкового звуження предмета правової оцінки та фактичного ігнорування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. 
Звернула увагу суду, що укладаючи договір емфітевзису у 2020 році, ОСОБА_1 вже визначився з подальшою долею земельної ділянки, перебуваючи при цьому у чинних орендних правовідносинах з позивачем та не повідомивши останнього ні про намір укласти такий договір, ні про сам факт його укладення. Така поведінка власника земельної ділянки позбавила орендаря можливості реалізувати своє переважне право у переговорному порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі», та свідчить про приховане розпорядження об`єктом оренди, несумісне з принципами добросовісності, справедливості та розумності. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник відповідачів адвокат Важеніна С. А. подала відзив на позов, в якому просила залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зазначила, що нормами законодавства та договору оренди землі не передбачено обов`язку орендодавця повідомляти орендаря про намір розпорядитись власною земельною ділянкою, у тому числі намір про намір укласти договір емфітевзису.
Вважає безпідставними твердження позивача у апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, обмежившись формальним тлумаченням ст. 33 Закону України «Про оренду землі» без урахування її мети та принципу добросовісності сторін. Зазначила, що направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Представник зауважила, що ОСОБА_1 неодноразово повідомляв позивача, шляхом направлення листів - повідомлень від 08 грудня 2020 року, від 20 січня 2024 року, 17 жовтня 2024 року, 10 грудня 2024 року, про відсутність наміру продовжувати договір оренди, укладати договір на новий строк, про необхідність повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди. Вказані дії відповідача ОСОБА_1 свідчать про відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди та укладення договору на новий строк. 
Звернула увагу, що позивач не заперечував факту отримання ним листів від 17 жовтня 2024 року та 10 грудня 2024 року у відповідь на його лист про його переважне право, як орендаря на укладення договору на новий строк. 
Зауважила, що дані обставини свідчать, що ОСОБА_1 не було порушено принципу добросовісності, як про це зазначає позивач у апеляційній скарзі. 
Вказала, що в порушення ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» та умов договору, позивач в односторонньому порядку зменшив розмір орендної плати, про що він вказує як у позовній заяви так і відповіді на відзив. При цьому, зменшення розміру орендної плати, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» можливо тільки в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини. Однак позивачем не надано доказів того, що стан земельної ділянки, який позивач орендував за договором оренди погіршився. Крім того, з наявних у матеріалах справи доказів, які були надані позивачем на підтвердження оплати орендної плати, не можливо встановити строку та суми виплат.
Зазначила, що наданий позивачем розрахунок орендної плати за період з 2009 - по 2022 роки не спростовує висновків суду першої інстанції щодо не підтвердження позивачем сплати орендної плати у порядку, передбаченому договором (а.с.93-98 том 3).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Кривенка М. П., представника відповідачів Важеніної С. А., та ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №027965, ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 6,56 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Димитрівської сільської ради (а.с.17-18 том 1).
10 червня 2016 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2011 року проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 6.5574 га з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185 (а.с.20-23 том 1).
23 грудня 2016 року відповідачу по справі ОСОБА_1 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №235, згідно з яким ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна своєї матері ОСОБА_3 , а саме: земельної ділянки площею 6,5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.19 том 1).
Відповідно до договору оренди землі (без номера), укладеного 14 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Димитрово», в особі директора ОСОБА_5 , орендодавець ОСОБА_2 надала, а позивач, як орендар, прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для виробництва с/г продукції загальною площею 6,56 га, яка знаходиться на території Димитровської сільської ради Устинівського району.
Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
За змістом п.п.9-11, 13 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% натуральній, грошовій, відробітковій; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься у такі строки 50% до 1 жовтня та 50% до 1 січня слідуючого року; розмір орендної плати переглядається один раз на рік.
Згідно з п. 21 договору оренди землі після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.
Відповідно до п.36 договору оренди землі зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Відповідно до п. 37 договору оренди землі однією з підстав припинення дії договору є закінчення строку, на який його було укладено.
Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (п.38 договору).
Згідно п. 43 договору оренди землі цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с.12-15 том 1).
Вказаний договір оренди землі був зареєстрований у КРФ ДП «Центр ДЗК» 05 травня 2010 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041038500017 (а.с.15 том 1).
14 січня 2010 року земельна ділянка була передана орендодавцем ОСОБА_2 орендарю ПСП «Димитрово», що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки в оренду (а.с.16 том 1).
17 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Димитрово» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14 січня 2010 року, відповідно до якої, враховуючи набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 6.5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185, у договір оренди землі були внесені наступні зміни:
В преамбулі договору орендодавця ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 ;
У розділі договору «Реквізити сторін» реквізити орендодавця викладено у новій редакції: « ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Устинівським РВУМВС України в Кіровоградській області, 16 серпня 1996 року, проживає Кіровоградська область, Устинівський район, с. Димитрове, ідентифікаційний код НОМЕР_2 »;
Пункт 2 розділу «Об`єкт оренди» викладено в наступній редакції: в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6.5574 га у т.ч. ріллі - 6.5574 га, яка розміщена на території Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3525882300:02:000:0185;
Пункт 5 розділу «Об`єкт оренди» викладено в наступній редакції: нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2016 становить 225050 грн;
Пункт 8 розділу «Строк дії договору» викладено в наступній редакції. Договір укладено до 31 грудня 2024 року;
Пункт 9 договору «Орендна плата» викладено в наступній редакції: орендна плата сплачується орендарем у формі грошовій, натуральній, в розмірі 4% (чотири) нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9002 грн;
Пункт 28 договору доповнено: дотримання сівозміни;
Пункт 19 договору викладено в такій редакції: без права передачі в заставу і внесення до статутних фондів підприємств права оренди;
Визначено, що дана угода є невід`ємною частиною договору оренди (а.с.23-24 том 1).
Право оренди ПСП «Димитрово» на земельну ділянку площею 6.5574 га з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185, з урахуванням укладеної 17 грудня 2015 року додаткової угоди до договору оренди землі від 14 січня 2010 року, було зареєстроване 10 червня 2016 року державним реєстратором Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області Скалєвою В.Л., номер запису про інше речове право: 15023800 (а.с.21-22 том 1).
19 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ПСП «Димитрово» заяву від 08 грудня 2020 року про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі по кадастровому номеру 3525882300:02:000:0185, що укладений із ПСП «Димитрово» 14 січня 2010 року після його закінчення 31 грудня 2024 року. Прохав у строк з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року повернути йому земельну ділянку з оренди по акту приймання-передачі (а.с.105 том 1).
Зазначена заява була отримана уповноваженою особою ПСП «Димитрово» 29 грудня 2020 року (а.с.105 зворот том 1).
15 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 20 січня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі, в якому ОСОБА_1 зазначив про припинення ним орендних відносин з моменту закінчення строку, на який договір оренди землі був укладений, а також повідомив про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га. Одночасно у листі-повідомленні, з посиланням на ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та п. 37 договору оренди землі, зазначив про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.106, 122 том 1).
Згідно з листом-повідомленням про укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення) від 03 травня 2024 року ПСП «Димитрово» повідомило відповідача ОСОБА_1 про намір реалізувати своє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі за кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185 на новий строк з проханням повідомити у письмовій формі про прийняте рішення та у разі незгоди з умовами, які запропоновані ПСП «Димитрово» у проєкті договору оренди землі протягом одного місяця надати протокол розбіжностей із зазначенням пунктів, які його не влаштовують, які б він хотів змінити, вказавши його редакцію умов та пунктів договору (а.с.25-26 том 1). В додатках до листа-повідомлення від 03 травня 2024 року зазначений проєкт додаткової угоди до договору оренди землі від 14 січня 2010 року за кадастровим №3525882300:02:000:0185 (а.с.26, 27-34, 39 том 1).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №2861000053786 від 03 травня 2024 року, зазначене поштове відправлення було отримане ОСОБА_1 09 травня 2024 року (а.с.40 том 1).
18 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року про не продовження дії договору оренди земельної ділянки №3525882300:02:000:0185, в якому ОСОБА_1 зазначив про те, що за результатами розгляду він не погоджується із новими умовами оренди, запропонованими ПСП «Димитрово» в проєкті додаткової угоди та категорично заперечує щодо поновлення договору з ПСП «Димитрово» на новий строк. Одночасно ОСОБА_1 зазначив про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику (а.с.108 том 1).
28 грудня 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 10 грудня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі. У вказаному листі-повідомленні ОСОБА_1 зазначив про те, що 31 грудня 2024 року закінчується строк договору оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га, і він повідомляє про припинення орендних відносин з моменту закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі. Одночасно зазначив, що він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику. Також у листі-повідомленні, з посиланням на ст.31 Закону України «Про оренду землі» та п.37 договору оренди землі, зазначено про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.109, 123 том 1).
21 грудня 2020 року між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки, та ФГ «Агро-Лідія», як землекористувачем, емфітевтом, було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2175.
Предметом цього договору є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), детальна інформація про яку наведена в п.1.2 даного договору, відносно якої власник передає землекористувачу право користування, а землекористувач зобов`язується прийняти таке право та сплачувати власнику за користування земельною ділянкою плату у розмірі, визначеному цим договором (п.1.1).
Інформація про земельну ділянку: місцезнаходження: Димитровська сільська рада Устинівського району Кіровоградської області; кадастровий номер: 352588230:02:000:0185; загальна площа 6,5574 га; цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.1.2).
Пунктом 1.4.1. визначено, що на момент укладення цього договору зазначена в п.1.2 цього договору земельна ділянка перебуває в оренді у ПСП «Димитрово» строком дії до 31 грудня 2024 року. Укладення цього договору не суперечить Закону України «Про оренду землі» та діючому законодавству в частині переважного права орендаря на поновлення договору оренди; власник належним чином повідомив орендаря про свій намір не продовжувати дію договору оренди з ПСП «Димитрово» та з проханням повернути власнику земельну ділянку після закінчення строку дії договору оренди, а саме з 01 січня 2025 року.
Пунктом 6.1. договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, а емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01 січня 2025 року.
Даний договір укладено на термін (строк) до 02 січня 2036 року включно (п.6.2) (а.с.111-115 том 1).
Державна реєстрація права користування ФГ «Агро-Лідія» земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) була проведена 26 січня 2021 року, номер запису про інше речове право: 40267110. Одночасно в інформації про державну реєстрацію іншого речового права зазначено, що емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01 січня 2025 року (а.с.116 том 1).
28 січня 2025 року державним реєстратором Долинської міської ради Овдій Н. В. проведено державну реєстрацію припинення права оренди ПСП «Димитрово» на земельну ділянку площею 6.5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 (а.с.110 том 1).
Згідно доданих представником ПСП «Димитрово» до позовної заяви відомостей про нарахування орендної плати ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) по земельній ділянці з кадастровим номером 3525882300:02:000:0185, за період з 2015 по 2018 роки орендна плата нараховувалась позивачем в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 225050,00 грн, що становило 9002,00 грн та після проведених відрахувань - 7246,61 грн. У період з 2019 по 2024 роки орендна плата нараховувалась позивачем в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки 198154,49 грн в сумі 9002,00 грн та після проведених відрахувань до видачі зазначено - 7246,61 грн (за 2019 та 2020 роки), 6380,58 грн (за 2021-2024 роки). Видано за період з 2015 по 2024 роки: за 2015 рік - 7000,00 грн, за 2016 рік - 8400,00 грн, за 2017 рік - 10000,00 грн, за 2018, 2019 та 2020 роки - по 11000,00 грн, за 2021 рік - 6381,00 грн, за 2022-2024 роки - 6380,58 грн. Зазначені відомості про нарахування орендної плати не містять підпису директора ПСП «Димитрово» та печатки даної юридичної особи (а.с.41 том 1).
Згідно з доданими до відповіді на відзив відомостями про нарахування орендної плати ОСОБА_2 по земельній ділянці з кадастровим номером 3525882300:02:000:0185, орендна плата була нарахована: у 2009 році в розмірі 2000,00 грн та після утриманих відрахувань, до видачі становила 1700,00 грн; у 2010 році в розмірі 2352,94 грн та після утриманих відрахувань до видачі становила 2000,00 грн; у 2011 році в розмірі 2540,00 грн та після утриманих відрахувань до видачі становила 2159,00 грн; у 2012 році в розмірі 4460,00 грн та після утриманих відрахувань до видачі становила 3791,00 грн; у 2013 році в розмірі 4460,00 грн та після утриманих відрахувань до видачі становила 3791,00 грн; у 2014 році в розмірі 4705,88 грн. та після утриманих відрахувань до видачі становила 4000,00 грн (а.с.216, 217 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж зерна пшениці в рахунок орендної плати за 2014 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №84 у списку) 1500 кг (а.с.218-221 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж кукурудзи в рахунок орендної плати за 2014 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №77 у списку) 1500 кг (а.с.222-225 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж насіння соняшнику в рахунок орендної плати за 2014 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №77 у списку) 200 кг (а.с.226-229 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж зерна пшениці в рахунок орендної плати за землю 2015 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №68 у списку) 2300 кг (а.с.230-232 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж насіння соняшнику в рахунок орендної плати за землю 2015 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №77 у списку) 300 кг (а.с.233-236 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на продаж кукурудзи в рахунок орендної плати за землю 2015 рік згідно договору оренди за період 2009 по 2019 роки вбачається видача ОСОБА_1 (порядковий №76 у списку) 2000 кг (а.с.237-240 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2015 рік вбачається нарахування ОСОБА_7 (порядковий №35 у списку) 11976,05 грн, до видачі - 10000,00 грн. (а.с.242-244 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2015 рік вбачається нарахування ОСОБА_7 (порядкові №24, 25 у списку) 11976,05 грн та 1279,89 грн, до видачі - 10000,00 грн і 1000,00 грн відповідно (а.с.246-248 том 1).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2016 рік вбачається нарахування ОСОБА_3 (порядковий №47 у списку) 31304,35 грн, до видачі - 25200,00 грн (а.с.1-4 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2016 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №48 у списку) 5142,86 грн., до видачі - 4140,00 грн (а.с.6-9 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2016 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №56 у списку) 1565,22 грн, до видачі - 1260,00 грн (а.с.11-15 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2016 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №59 у списку) 3726,71 грн., до видачі - 3000,00 грн (а.с.17-21 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2017 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №8 у списку) 37267,08 грн., до видачі - 30000,00 грн (а.с.23-26 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2017 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №54 у списку) 5714,28 грн., до видачі - 4600,00 грн (а.с.28-32 том 2).
У платіжній відомості на виплату орендної плати за землю за 2017 рік наявний підпис ОСОБА_1 (порядковий №86 у списку) 1490,68 грн, до видачі - 1200,00 грн (а.с.34-39 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2018 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №1 у списку) навпроти суми 6900,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.41 том 2).
Зі змісту платіжної відомості на виплату орендної плати за землю за 2018 рік вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядковий №3 у списку) 40993,79 грн, до видачі - 33000,00 грн (а.с.43-45 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю 2018 рік вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №1 у списку) навпроти суми 4830,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.46 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2019 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №7 у списку) навпроти суми 33000,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.48-49 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2019 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №2 у списку) навпроти суми 6900,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.51-52 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2019 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №3 у списку) навпроти суми 4377,60 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.54-55 том 2).
Зі змісту відомості на виплату готівки орендної плати за землю у 2019 році вбачається підпис ОСОБА_1 (включений до списку під №18) навпроти суми 1550,40 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.57-58 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2020 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядкові №,№17, 18, 19 у списку) навпроти сум по 11000,00 грн без зазначення того, чи є ці суми нарахованими чи виданими йому фактично (а.с.60-61 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2020 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №4 у списку) навпроти суми 7800,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.63-64 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2020 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №4 у списку) навпроти суми 7865,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.66-67 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2020 році вбачається підпис ОСОБА_1 (порядковий №4 у списку) навпроти суми 1800,50 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.69-70 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2021 році вбачається одержання ОСОБА_1 (порядковий №30 у списку) 4930,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.73-74 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2021 році вбачається одержання ОСОБА_1 (порядковий №1 у списку) 1451,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.76-77 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2021 році вбачається одержання ОСОБА_1 (порядковий №1 у списку) 6381,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.79-80 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2021 році вбачається одержання ОСОБА_1 (порядковий №1 у списку) 6437,00 грн без зазначення того, чи є ця сума нарахованою чи виданою йому фактично (а.с.85-86 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2022 році вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядкові №11, 12 та 13 у списку) по 7 937,89 грн, до видачі - по 6390,00 грн (а.с.87 том 2).
Згідно з платіжною інструкцією на безготівковий переказ в національній валюті №1526 від 17 серпня 2022 року ПСП «Димитрово» сплачено ОСОБА_1 орендну плату за землю у серпні 2022 року в сумі 6390,00 грн, згідно договору від 21 вересня 2009 року без ПДВ (а.с.90 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2023 році вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядкові №3, 4, 5 у списку) по 7937,89 грн, до видачі - по 6390,00 грн та під порядковим №6 - нарахування 8000,00 грн, до видачі - 6440,00 грн (а.с.91 том 2).
Згідно з платіжною інструкцією на безготівковий переказ в національній валюті №1689 від 14 вересня 2023 року ПСП «Димитрово» сплачено ОСОБА_1 орендну плату за землю у вересні 2023 року в сумі 6390,00 грн згідно договору від 14 січня 2010 року без ПДВ (а.с.94 том 2).
Зі змісту відомості на виплату грошей орендної плати за землю у 2024 році вбачається нарахування ОСОБА_1 (порядкові №6, 7, 8 у списку) по 7937,89 грн, до видачі - по 6390,00 грн та під порядковим №9 - нарахування 8000,00 грн, до видачі - 6440,00 грн (а.с.95 том 2).
Згідно з платіжною інструкцією №1246 від 18 жовтня 2024 року ПСП «Димитрово» сплачено ОСОБА_1 орендну плату за землю у жовтні 2024 року в сумі 6390,00 грн згідно договору від 14 січня 2010 року без ПДВ (а.с.96 том 2).
Відповідно до акту огляду посівів сільськогосподарських культур ПСП «Димитрово» 21 лютого 2025 року проведено огляд земельних ділянок на предмет їх використання ПСП «Димитрово» та наявності на них посівів сільськогосподарських культур, належних ПСП «Димитрово» (згідно бухгалтерської довідки - незавершене виробництво) та встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185 площею 6,5574 га, яка належить ОСОБА_1 , знаходяться посіви озимої пшениці, фаза розвитку рослин - кущення, дата посіву - вересень 2024 року (а.с.43 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Правові підстави укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі», після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.
Таким чином, реалізація переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) та № 159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), а також у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 605/653/18 (провадження № 61-141св20), від 25 листопада 2020 року у справі № 605/658/18 (провадження № 61-189св20) та від 19 травня 2021 року у справі № 605/661/18 (провадження № 61-127св20), в яких зазначено, що виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини на певних умовах; переважне право орендаря буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (ч.ч.2-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі») процедури, так і наявності волевиявлення сторін.
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №912/1138/19, від 17 травня 2022 року у справі №384/30/21 та від 24 квітня 2023 року у справі №608/2591/21.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 у справі №908/2314/18 зазначено, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі», оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо істотних умов договору.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 14 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ПСП «Димитрово», в особі директора Середенка М. Б. було укладено договір оренди землі (без номера). За умовами вказаного договору орендодавець ОСОБА_2 надала, а позивач, як орендар, прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для виробництва с/г продукції загальною площею 6,56 га, яка знаходиться на території Димитровської сільської ради Устинівського району.
Згідно пункту 8 договору оренди землі сторони погодили, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
17 грудня 2015 року між ОСОБА_3 та ПСП «Димитрово» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 14 січня 2010 року, відповідно до якої, враховуючи набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 6.5574 га, кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185, у договір оренди землі були внесені зміни, зокрема, пункт 8 розділу «Строк дії договору» викладено в наступній редакції: Договір укладено до 31 грудня 2024 року.
19 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ПСП «Димитрово» заяву від 08 грудня 2020 року про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі по кадастровому номеру 3525882300:02:000:0185, що укладений із ПСП «Димитрово» 14 січня 2010 року після його закінчення 31 грудня 2024 року. Прохав у строк з 31 грудня 2024 року по 01 січня 2025 року повернути йому земельну ділянку з оренди по акту приймання-передачі (а.с.105 том 1).
Зазначена заява була отримана уповноваженою особою ПСП «Димитрово» 29 грудня 2020 року (а.с.105 зворот том 1).
15 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 20 січня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі, в якому ОСОБА_1 зазначив про припинення ним орендних відносин з моменту закінчення строку, на який договір оренди землі був укладений, а також повідомив про відсутність у нього наміру поновлювати на новий строк чи переукладати на нових умовах договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га. Одночасно у листі-повідомленні, з посиланням на ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та п. 37 договору оренди землі, зазначив про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.106, 122 том 1).
Згідно з листом-повідомленням про укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення) від 03 травня 2024 року ПСП «Димитрово» повідомило відповідача ОСОБА_1 про намір реалізувати своє переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі за кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185 на новий строк з проханням повідомити у письмовій формі про прийняте рішення та у разі незгоди з умовами, які запропоновані ПСП «Димитрово» у проєкті договору оренди землі протягом одного місяця надати протокол розбіжностей із зазначенням пунктів, які його не влаштовують, які б він хотів змінити, вказавши його редакцію умов та пунктів договору (а.с.25-26 том 1). В додатках до листа-повідомлення від 03 травня 2024 року зазначений проєкт додаткової угоди до договору оренди землі від 14 січня 2010 року за кадастровим №3525882300:02:000:0185 (а.с.26, 27-34, 39 том 1).
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №2861000053786 від 03 травня 2024 року, зазначене поштове відправлення було отримане ОСОБА_1 09 травня 2024 року (а.с.40 том 1).
18 жовтня 2024 року відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 17 жовтня 2024 року про не продовження дії договору оренди земельної ділянки №3525882300:02:000:0185, в якому ОСОБА_1 зазначив про те, що за результатами розгляду він не погоджується із новими умовами оренди, запропонованими ПСП «Димитрово» в проєкті додаткової угоди та категорично заперечує щодо поновлення договору з ПСП «Димитрово» на новий строк. Одночасно ОСОБА_1 зазначив про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику (а.с.108 том 1).
28 грудня 2024 року ОСОБА_1 направив на адресу ПСП «Димитрово» лист-повідомлення від 10 грудня 2024 року про припинення дії договору оренди землі у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено та про заперечення у поновленні договору оренди землі. У вказаному листі-повідомленні ОСОБА_1 зазначив про те, що 31 грудня 2024 року закінчується строк договору оренди землі на земельну ділянку кадастровий номер 3525882300:02:000:0185 загальною площею 6,5574 га, і він повідомляє про припинення орендних відносин з моменту закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі. Одночасно зазначив, що він не надає дозволу (згоди) ПСП «Димитрово» на подальший обробіток даної земельної ділянки та вимагає припинити користування земельною ділянкою з 31 грудня 2024 року та повернути земельну ділянку йому як законному власнику. Також у листі-повідомленні, з посиланням на ст. 31 Закону України «Про оренду землі» та п.37 договору оренди землі, зазначено про те, що договір землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (а.с.109, 123 том 1).
Факт отримання вказаних листів не заперечувався позивачем під час судового розгляду справи.
Враховуючи викладене, волевиявлення орендодавця ОСОБА_1 на укладення з ТОВ «Агро-Лідія» додаткової угоди до договору оренди землі від 14 січня 2010 року на новий строк було відсутнє, про що відповідач завчасно (ще з 2020 року) повідомляв позивача.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря не порушено.
Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18 квітня 2019 року (справа № 625/166/18), 01 серпня 2019 року (справа № 615/593/18).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, мотивовано виходив з того, що реалізація переважного права на укладення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої ст. 33 Закону України «Про оренду землі» процедури та за наявності волевиявлення сторін договору, однак у спірних правовідносинах орендодавець повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати вказаний договір оренди, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припинилося у зв`язку з недосягненням між сторонами домовленості щодо істотних умов договору. 
Колегія суддів зазначає, що направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди.
Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21 січня 2020 року у справі № 379/1354/18 (провадження № 61-17309св19); від 25 березня 2020 року у справі № 379/1439/18 (провадження № 61-1715св20); від 06 квітня 2020 року у справі № 378/382/18 (провадження № 61-2684св19), від 20 серпня 2020 року у справі № 325/1951/19 (провадження № 61-7876св20), від 15 лютого 2023 року у справі № 399/295/11 (провадження № 61-13035св22), від 15 травня 2023 року у справа № 693/137/22 (провадження № 61-1217св23).
З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що переважне право ПСП «Димитрово» на поновлення договору оренди земельної ділянки порушено, оскільки відсутня одна із складових, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору, який завчасно повідомив орендаря про небажання поновлювати з ним договір оренди землі.
Доводи апеляційної скарги про недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_1 , який, на думку позивача, свідомо не попередив апелянта про свій намір укласти договір емфітевзису, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач як власник земельної ділянки на власний розсуд розпорядився своїми правами щодо належної йому земельної ділянки.
Згідно з положеннями статей 317, 319, 321, 373 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Емфітевзис і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних правонабувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди (див. постанову Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №634/355/19).
Одночасно з цим, Верховний Суд вже неодноразово робив висновки у правовідносинах щодо відкладальної умови набуття права за оспорюваним договором, яка виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за договором оренди землі до закінчення терміну його дії. 
Такі висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №146/1677/18.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Так, 21 грудня 2020 року між ОСОБА_1 , як власником земельної ділянки, та ФГ «Агро-Лідія», як землекористувачем, емфітевтом, було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бєлінським І.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2175.
Предметом цього договору є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), детальна інформація про яку наведена в п.1.2 даного договору, відносно якої власник передає землекористувачу право користування, а землекористувач зобов`язується прийняти таке право та сплачувати власнику за користування земельною ділянкою плату у розмірі, визначеному цим договором (п.1.1).
Відповідно до п. 6.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, а емфітевтичне право користування земельною ділянкою виникає у землекористувача з 01 січня 2025 року.
Виникнення у відповідача ФГ «Агро-Лідія», як землекористувача, емфітевтичного права користування належною ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 6.5574 га з кадастровим номером: 3525882300:02:000:0185 з 01 січня 2025 року підтверджується також і інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.
Отже, згідно умов зазначеного вище договору ФГ «Агро-Лідія» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення строку (31 грудня 2024 року) договору оренди землі від 14 січня 2010 року, укладеного між ПСП «Димитрово» та ОСОБА_1 щодо тієї ж самої земельної ділянки. 
Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття ФГ «Агро-Лідія» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором від 21 грудня 2020 року, виключає можливість порушення прав позивача ПСП «Димитрово» як орендаря земельної ділянки за договором оренди землі від 14 січня 2010 року до закінчення строку його дії.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2025 року у справі №146/882/22.
Крім того, відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою (землекористувач). 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2024 року у справі №518/520/20 зроблено висновок про те, що по своїй суті емфітевзис - це речове, довгострокове, відчужуване та успадковуване право володіння та користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис має своїм об`єктом визначену річ - земельну ділянку. Емфітевзис є правом абсолютним і здійснюється його носієм проти кожної особи, включно з власником відповідної ділянки. Обмеженість емфітевзису полягає лише в тому, що це право на чуже майно; емфітевзис характеризується спеціальною метою його встановлення - користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб; емфітевзис є не просто речовим правом на земельну ділянку, а одним із найбільш міцних прав після права власності. Емфітевзис постає в історії приватного права та цивілістичній доктрині як найбільш повне обмежене речове право на сільськогосподарські землі, поступаючись у цьому аспекті лише праву власності; емфітевзис як речове право на чуже майно стає відносно самостійним і незалежним від договору, яким він встановлений. Підстави припинення речових прав на чуже майно визначаються лише законом. Договором про встановлення емфітевзису не можуть бути встановлені підстави припинення емфітевзису, що не передбачені як такі законом. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі №390/25/22, тлумачення ст.412 ЦК України та ч.9 ст.102-1 ЗК України дає підстави для висновку, що емфітевзис, як один із найбільш міцних речових прав після права власності, може бути припинений за рішенням суду та лише у випадках і з підстав, встановлених законом. Підстави припинення речових прав на чуже майно спеціально визначаються лише законом та є вичерпними для емфітевзису…Самостійність і незалежність емфітевзису від договору, яким він був встановлений, зумовлює ще одну особливість - існування емфітевзису як речового права може бути уражене лише недійсністю такого договору.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст.ст.16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушення (не визнається або оспорюється) суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
Разом з тим, із позовом про визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного 21 грудня 2020 року між відповідачами по справі ОСОБА_1 та ФГ «Агро-Лідія», ПСП «Димитрово» до суду не зверталось.
Оскільки власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, то передача ОСОБА_1 права користування належною йому земельною ділянкою ФГ «Агро-Лідія», за відкладальної умови набуття ФГ «Агро-Лідія» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за договором від 21 грудня 2020 року, після закінчення строку дії договору оренди землі з попереднім орендарем, не вказує на недобросовісну поведінку орендодавця (власника) земельної ділянки, а також не вказує на порушення прав позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо належності виконання позивачем своїх обов`язків як орендаря за договором не спростовують правильного висновку суду першої інстанції, який грунтується на досліджених і правильно оцінених доказах, зокрема відомостях про виплату орендної плати та довідках про нарахування і фактичну сплату орендної плати. 
Інші доводи позивача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією, повно і всебічно встановив обставини справи та надав належну правову оцінку наявним у справі доказам.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Димитрово» залишити без задоволення.
Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 02 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 04.05.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник