КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6176/2025

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ
справа № 760/5109/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Зуєвич Л.Л.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, 
встановив:

В лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 2818 доларів США та 3% річних в розмірі 122 долари США. Зазначила, що 18 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 .
Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Мартиренко А.І. Київського міського нотаріального округу та внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно за № 102.
В забезпечення укладеного попереднього договору, який посвідчено нотаріально, відповідач сплатила позивачці 7500 доларів США.
18 липня 2020 року, в день укладення основного договору сторони в договорі змінили в письмовому вигляді порядок повного розрахунку по укладеному договору та відповідач власноручно написала розписку, відповідно до якої вона зобов`язалась сплачувати на картковий рахунок позивача щомісяця до 18 липня 2022 року по 270,83 доларів США, на загальну суму 6500 доларів США.
Зобов`язання зі сплати вказаної в розписці суми відповідач виконувала до 11.09.2021 року наступними платежами: 09.08.2020 року - 7375 грн, 11.09.2020 року - 7380 грн, 10.10.2020 року - 7380 грн, 10.11.2020 року - 7375 грн, 28.12.2020 року -7375 грн, 09.01.2021 року - 7 375 грн, 10.02.2021 року - 7375 грн, 10.03.2021 року - 7375 грн, 29.04.2021 року - 3000 грн, 10.05.2021 року - 7375 грн, 24.05.2021 року - 4375 грн, 12.06.2021 року - 7300 грн, 13.07.2021 року - 7300 грн, 11.09.2021 року - 7000 грн.
Станом на вересень 2021 року сума сплачена по розписці складає 3682 доларів США по курсу Нацбанку на момент оплати.
З вересня 2021 року відповідач припинила внесення на її рахунок коштів і станом на лютий 2024 року борг складає 2818 доларів США.
Позивач передала відповідачу продану нею частку у квартирі, а відповідач прийняла у власність цю частку квартиру, частково виконала умови договору.
При цьому, передача майна, а саме, частки в квартирі, відбулась без повної оплати вартості, за оговореною умовою розстрочки платежу, що відображено в письмовому виді, у вигляді власноручно написаної відповідачем розписки.
Таким чином, позивач вважала, що з відповідача підлягала стягненню сума боргу в розмірі 2818 доларів США та 3% річних в розмірі 122 долари США.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки не застосував принцип «jura novit curia» («суд знає закон»), відповідно до якого суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію норм права і застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального й процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо сторона чи інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права. Хоча в позові було чітко окреслено його підстави (заборгованість відповідача перед позивачем за договором купівлі-продажу) і предмет (стягнення заборгованості у розмірі 2 818,00 доларів США та трьох відсотків річних, що становить 122,00 долара США), суд не взяв до уваги, що позовну заяву, в якій було зазначено, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, складено не фахівцем у галузі права, через що безпідставно не застосував указаний принцип і відмовив у задоволенні позову.
Крім цього, представник позивача зазначає, що рішення суду першої інстанції невмотивоване, оскільки при розгляді справи суд не надав належної оцінки як доказу розписці від 18 липня 2020 року, якою було внесено зміни до умов договору купівлі-продажу від 18 липня 2020 року в частині порядку розрахунку і згідно з якою відповідач взяла на себе обов`язок з виплати позивачу кошти в розмірі 6 500,00 доларів США до 18 липня 2022 року шляхом здійснення періодичних платежів з 1 по 10 число кожного місяця в розмірі 270,83 доларів США. Тому висновок суду щодо недоведеності позивачем існування у відповідача невиконаного перед нею обов`язку за вказаною розпискою є помилковим і таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, адже оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача, а відповідачем, яка була повідомлена про судовий розгляд належним чином, не спростовано жодними засобами доказування, що грошове зобов`язання з її сторони було виконане у повному обсязі та своєчасно.
Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги, що за договором купівлі-продажу відповідач зобов`язувалася придбати у позивача 1/2 квартири за 6500 доларів США і що відповідач частково виконала свої зобов`язання за розпискою від 18 липня 2020 року, періодично сплачуючи позивачу кошти на визначених цією розпискою умовах, а отже факт існування між сторонами зобов`язальних правовідносин знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити з викладених у ній підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом п. 3 основного договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 18.07.2020 сторони погодили, що грошові кошти за таким договором перераховані покупцем продавцю в повному обсязі до посвідчення цього договору, підписами під цим договором сторони підтвердили повний розрахунок між ними та відсутність матеріальних та інших претензій один одного.
Наявна в матеріалах справи копія розписки ОСОБА_3 від 18.07.2020 з урахуванням приписів ч. 1 ст. 651, ч. 3 ст. 653, ч. 4 ст. 654 ЦК України та п. 16 договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 18.07.2020, не є доказом внесення змін до договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 18.07.2020, оскільки є односторонньо складеним нотаріально не завіреним документом, який не містить посилань на відповідний договір.
Тому, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела факту наявності у відповідача перед нею заборгованості зі сплати коштів у розмірі 2818 доларів США.
Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи і нормам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 як продавцем та відповідачем ОСОБА_3 як покупцем укладено посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком А.І. попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого вони домовились укласти в майбутньому договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 (пункт 1.1. попереднього договору).
Сторони досягли домовленість укласти нотаріально посвідчений основний договір не пізніше 15:00 год. 01 липня 2020 року за ціною 14 000 доларів США за курсом Національного банку України станом на дату посвідчення основного договору (пункт 2.1. попереднього договору).
При підписанні попереднього договору покупець передала, а продавець отримала забезпечувальний платіж у розмірі 204 425 грн., що за курсом Національного банку України (27,23 грн. / 1 дол. США) станом на 07.04.2020 року становить 7500 доларів США (пункт 2.2. попереднього договору).
Зазначена сума підлягала заліку в ціну предмету договору і покупець взяла на себе зобов`язання її сплатити при укладенні та нотаріальному посвідченні основного договору (пункт 2.3. попереднього договору).
18 липня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 як продавцем та відповідачем ОСОБА_3 як покупцем укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, за умовами якого продавець передає у власність покупця, а покупець приймає у власність від продавця 1/2 частки у праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 , і сплачує за вказану квартиру обумовлену грошову суму згідно з умовами цього договору (пункт 1 договору купівлі-продажу).
Сторони домовились, що продаж квартири вчиняється за 479 939,50 грн., що на день укладення цього договору за домовленістю сторін є еквівалентним 14 000 доларів США за курсом 34,28 грн. за 1 дол. США, які перераховані покупцем продавцю у повному обсязі до посвідчення цього договору відповідно до вимог постанови Правління НБ України від 29 грудня 2017 року № 148 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», в тому числі з урахуванням забезпечувального платежу, переданого покупцем продавцю відповідно до умов попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненком А.І. 07 квітня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 58. 
Вказану вартість квартири сторони визначили за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якої зі сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Своїми підписами сторони підтвердили повний розрахунок між ними і про відсутність матеріальних та інших претензій один до одного (пункт 2 договору купівлі-продажу).
Разом з тим, як вбачається з розписки від 18 липня 2020 року, написаної та підписаної в день укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач зобов`язалася сплатити на користь ОСОБА_1 6500 доларів США за курсом Національного Банку України 27,23 грн. / 1 долар США частинами в розмірі 270,83 доларів США, щомісячно перераховуючи зазначену суму за реквізитами банківської картки НОМЕР_1 , в період з 1 по 10 число кожного місяця до 18 липня 2022 року, та отримуватиме за сплачений платіж квитанцію ( а.с. 8).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказувала, що докази сплати боргу в сумі 3682 долари США ( квитанції) знаходяться у відповідача, як і передбачено умовами розписки, натомість оригінал розписки знаходиться у позивача. 
З огляду на відсутність відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву, розгляд судом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, внаслідок чого судом не було з`ясовано позицію відповідача щодо факту наявності заборгованості, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги доказ, доданий позивачем до апеляційної скарги - банківські виписки з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 . 
Відповідно до виписки банківського карткового рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», протягом періоду з 09 серпня 2020 року по 24 травня 2021 року відповідач ОСОБА_3 переказала на її банківський рахунок грошові кошти в загальному розмірі 73 760 грн., з яких:
09.08.2020 року переказ здійснено на суму 7412,08 грн., з яких 37,06 грн. - комісія, тож на банківську картку позивача зараховано 7375 грн.,
11.09.2020 року - сплачено 7417,09 грн., з них 37,09 грн. - комісія, зараховано 7380 грн., 10.10.2020 року - 7417,09 грн., 37,09 грн. - комісія, зараховано 7380 грн.,
10.11.2020 року - 7412,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
29.12.2020 року - 7412,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
09.01.2021 року - 7417,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
10.02.2021 року - 7417,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
10.03.2021 року - 7417,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
29.04.2021 року - 3015,08 грн., 15,08 грн. - комісія, зараховано 3000 грн.,
10.05.2021 року - 7412,06 грн., 37,06 грн. - комісія, зараховано 7375 грн.,
24.05.2021 року - 4 396,98 грн., 21,98 грн. - комісія, зараховано 4375 грн.
Відповідно до виписки від 24.12.2024 №664, виданої IdeaBank по належному ОСОБА_1 рахунку НОМЕР_2 , на вказаний рахунок ОСОБА_1 з рахунку НОМЕР_3 у період з 01.08.2020 по 30.09.2021 надійшли платежі на загальну суму 21 600 грн, а саме: 10.06.2021 - 7300 грн; 13.07.2021 - 7300 грн; 11.09.2021 - 7000 грн. Як зазначила позивач, зазначені кошти також надійшли від ОСОБА_3 . 
Встановивши вищенаведені обставини, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами першою і третьою статті 653 ЦК України регламентовано, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Стаття 654 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Нормами ст. ст. 655, 657 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
У відповідності до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язується оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило, виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці ( постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц ).

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них.( висновок у постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі № 750/6086/23).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22.)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у пункті 3 договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 18.07.2020 сторони погодили, що грошові кошти за таким договором перераховані покупцем продавцю в повному обсязі до посвідчення цього договору, підписами під цим договором сторони підтвердили повний розрахунок між ними та відсутність матеріальних та інших претензій один одного. Оскільки сторони не внесли змін до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу щодо порядку здійснення розрахунків, то суд не прийняв до уваги розписку ОСОБА_3 , складену нею у простій письмовій формі.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки у матеріалах справи наявні достовірні докази досягнення домовленості між сторонами щодо розстрочення платежу за договором купівлі-продажу та сплати відповідачем на користь позивача після укладення договору купівлі-продажу коштів у розмірі, зафіксованому у розписці ОСОБА_3 від 18.07.2020 року. Відтак, є очевидним, що не зважаючи на наявність у договорі купівлі-продажу твердження про сплату повної вартості частки квартири до підписання договору, така вартість покупцем у повному обсязі станом на день укладення договору сплачена не була. Натомість у розписці ОСОБА_3 , оригінал якої наявний у ОСОБА_4 , зафіксована сума, про розстрочення сплати якої домовились сторони на період до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Оскільки судом не встановлено існування між сторонами інших правовідносин, то вбачається, що фактично сторони погодили розстрочення платежу за договором купівлі-продажу, відповідач вказані обставини не спростувала, розпискою визнала, що розрахунок за договором не було проведено у повному обсязі. 

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами існувало невиконане відповідачем грошове зобов`язання зі сплати вартості частки квартири за договором купівлі-продажу, оскільки відповідач лише частково сплатила позивачу кошти за набуту у власність 1/2 частки квартири. Дії відповідача з підписання розписки та безготівкового переказу грошових коштів на користь позивача свідчать про існування між сторонами грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 18.07.2020 року.
Так, умовами попереднього договору купівлі-продажу від 07 квітня 2020 року сторони домовились, що загальна вартість 1/2 квартири становитиме 14 000 доларів США за курсом НБ України, актуального станом на день посвідчення основного договору.
З метою забезпечення виконання зобов`язань при підписанні попереднього договору відповідач передала позивачу грошові кошти в розмірі 204 425 грн., що за курсом НБУ (27,23 грн. / 1 дол. США) складало 7500 доларів США.
З умов договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири вбачається, що її вартість складала 479 939,50 грн., що в еквівалентному співвідношенні до курсу валюти долар США складатиме 14 000 доларів США (34,28 грн. / 1 дол. США).
Проте, в день укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_3 написала розписку, якою фактично було змінено порядок і строки розрахунку, визначених умовами основного договору, а саме, різницю несплаченої вартості 1/2 частки квартири - 6500 доларів США - відповідач зобов`язалася сплатити до 18 липня 2022 року, щомісячно перераховуючи з 1 по 10 число кожного місяця частинами на користь позивача у безготівковій формі 270,83 дол. США за курсом НБ України 27,23 грн. / 1 дол. США.

Як вбачається з виписки з карткового рахунку, відкритого АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 по картці № НОМЕР_1 ( номер якої зазначений ОСОБА_3 у розписці від 18.07.2020 року), з серпня 2020 року по травень 2021 року на рахунок позивача щомісяця від відповідача ОСОБА_3 надходили платежі, які у своїй більшості дорівнюють сумі, що була визначена ОСОБА_3 у розписці. Так, визначений сторонами платіж у сумі 270,83 долари США за курсом 27,23 гривень за 1 долар США становить суму 7374 грн. 70 коп. Відповідно суми платежів у розмірі по 7375 грн. щомісячно здійснені ОСОБА_3 у серпні, листопаді, грудні 2020 року, січні, лютому, березні 2021 року, в у вересні та жовтні 2020 року - по 7380 грн., відповідають змісту розписки та свідчать про виконання своїх зобов`язань відповідачем у вказаний період, а також свідчать про недостовірність твердження у нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу про повний розрахунок. 
У матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність між сторонами інших правовідносин, ніж за договором купівлі-продажу частки квартири.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеними обставини, на які посилалась позивач у позовній заяві, а саме - що не зважаючи на зазначення у договорі купівлі-продажу частки квартири від 18.07.2020 року про сплату покупцем на користь продавця вартості предмета договору у повному обсязі ( 14 000 доларів США), на час укладення договору сума у розмірі 6500 доларів США сплачена покупцем не була, натомість сторонами було досягнуто домовленості про розстрочення цієї суми на 24 місячних платежі розміром по 270,83 долари США, з остаточною датою розрахунку - 18.07.2022 року. Фактично протягом одного року відповідач ОСОБА_3 виконувала свої зобов`язання.
З банківської виписки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що протягом періоду з 09 серпня 2020 року по 24 травня 2021 року відповідач переказала позивачу у безготівковій формі 73 760 грн., а відповідно до виписки від 24.12.2024 №664, виданої IdeaBank, відповідач переказала позивачу у період з 10.06.2021 року по 11.09.2021 року - 21 600 грн. 
Тобто загальний розмір виконаного відповідачем грошового зобов`язання складає 95 360 грн., що за домовленістю сторін в еквіваленті до валюти долар США з розрахунку 27,23 грн. / 1 долар США складало всього 3502,02 долари США. Отже розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача складає 2997,98 доларів США.
Разом з тим, позивач пред`явила вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2818 доларів США.
Відповідно до частин першої і третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи принцип диспозитивності, суд позбавлений процесуальний можливості вийти за межі позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню на заявлену позивачем суму.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення основної суми боргу в розмірі 2818 доларів США з відповідача на корить позивача. 
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається зі змісту розписки ОСОБА_3 , сторони домовились про розстрочення суми 6500 доларів США, що підлягала сплаті за договором купівлі-продажу частки квартири, шляхом сплати щомісячних платежів до 18.07.2022 року. З позовом до Солом`янського районного суду міста Києва позивач звернулася 29 лютого 2024 року.
Отже, період прострочення становить з 19.07.2022 року по 29.02.2024 року - 591 день. Відповідно сума 3% річних за цей період становить: 2818 доларів США х 3%/ 365 х 591 = 136,88 доларів США.
Однак, нараховуючи 3% річних, позивач у позовній заяві обмежилась періодом 530 днів, тому виходячи із заявленої позивачем суми 2818 доларів США, сума трьох відсотків річних становить 2818 доларів США х 3%/ 365 х 530 = 122 доларів США, як заявлено у позовній заяві. 
Виходячи з принципу диспозитивності, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 122 доларів США підлягає повному задоволенню, оскільки розрахована позивачем та заявлена до стягнення сума є меншою від фактичного розміру трьох відсотків річних протягом простроченого періоду.
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і нормам матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення місцевого суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити повністю.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач понесла судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 18) та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в розмірі 1816,80 грн. (а.с. 75).
За наведених обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 борг у сумі 2818 ( дві тисячі вісімсот вісімнадцять) доларів США, три відсотки річних в сумі 122 долари США.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.