РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

15.06.2026 м. Турка

Справа № 458/394/26
Провадження №2/458/300/2026

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді    Волинець М.З.,
за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.
Сторони в справі:
позивач   Товариство з обмеженою відповідальністю 
«Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ»,
відповідач      ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «Фінансова компанія /ФК/ «СІТІ КОЛЕКТ» через підсистему «Eлектронний суд» подав до суду позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 74529615 від 26.12.2021 у розмірі 39 062,16 грн, з яких: 18 000 грн – тіло кредиту; 1 719,36 грн – проценти за користування кредитом; 19 342,80 грн – заборгованість за комісією. Також позивач просив стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 662,40 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн та витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням документів, у розмірі 381,74 грн.
Стислий зміст позовних вимог. 
26.12.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 , шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», укладено електронний договір позики № 74529612. Вказаний договір підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 5v1A6хH0U3, що був згенерований системою та надісланий на фінансовий номер відповідача +380997588373. Відповідно до умов договору відповідач отримав грошові кошти у розмірі 18 000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , зазначену ним особисто в анкеті.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, позикодавцю ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» грошові кошти у встановлений строком не повернув.
02.11.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 029-021122, за яким ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» право вимоги за договором позики.
17.12.2025 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № 17/12/25-01, за яким ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступило позивачу право вимоги за договором позики.
Таким чином, на підставі укладених договорів факторингу позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором позики № 74529615 від 26.12.2021 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 39 062,16 грн, з яких: 18 000 грн – тіло кредиту; 1 719,36 грн – проценти за користування кредитом, 19 342,80 грн – заборгованість за комісією.
Покликаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики № 74529615 від 26.122021 у розмірі 39 062,16 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн та витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів, у розмірі 381,74 грн.
Позиція відповідача.
Відповідач обставин та підстав позову не спростував, відзиву на позовну заяву не подав.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 27.04.2026 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 25.05.2026 о 14:00 год за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 25.05.2026 у зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи відкладено на 15.06.2026 о 15:50 год.
Представник позивача ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому вказав, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання призначене на 25.05.2026 та 15.06.2026 повторно не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, шляхом скерування судових повісток-повідомлень, які отримав особисто.
Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 15.06.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», судом встановлено таке.
26.12.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 74529615, шляхом підписання електронним підписом позичальника. За цим договором позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 договору).
Відповідно до умов договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 18 000 грн, строком на 5 днів, а саме до 31.12.2021, із базовою процентною ставкою 1.99 % в день, зниженою процентною ставкою 1,890 % в день, процентною ставкою за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70% в день, орієнтовною реальною річною процентною ставка 72925,88 %, орієнтовною загальною вартістю позики 19701,45 грн.
Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 4 договору).
ТОВ «Фінансова компанія «ФІНЕКСПРЕС» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», 26.12.2021 здійснило переказ грошових коштів у сумі 18 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» № КД-000113228/ТНПП від 21.01.2026 та копією платіжної інструкції (операції) № b21f6483-a6ff-4561-9118-1093b07233ba.
02.11.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 029-021122, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕД» зобов`язується відступити ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений договором спосіб.
Відповідно до п. 2.1.3 вказаного договору перехід від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» прав вимоги.
На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 74529615 від 26.12.2021, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру прав вимог № 12/12/22 від 12.12.2022, за яким сума заборгованості за тілом - 18 000 грн, сума заборгованості по процентам за користування – 21 062,16 грн, загальна сума заборгованості – 39 062,16 грн.
17.12.2025 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладений договір факторингу № 17/12/25-01, згідно умов якого, ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» відступає (передає) ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», а ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набуває права вимоги від клієнта та надає за плату ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» фінансування (ціну договору) за відступлення прав вимоги у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до п. 3.1.3 вказаного договору право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору та реєстру боржників до нього, після чого фактор стає кредитором щодо боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором.
На підтвердження факту переходу прав вимоги за договором позики № 74529615 від 26.12.2021, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 , позивачем надано витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 17/12/25-01 від 17.12.2025, за яким сума заборгованості за тілом - 18 000 грн, сума заборгованості по процентам за користування – 21 062,16 грн, загальна сума заборгованості – 39 062,16 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 , станом на 12.12.2022 за договором позики № 74529615 від 26.12.2021 у позичальника обліковується загальна заборгованість в сумі 39 062,16 грн.
Застосовані судом норми права та мотиви їх застосування.
Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» доведено факт укладення 26.12.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем ОСОБА_1 договору позики № 74529615, а також отримання відповідачем 26.12.2021 коштів у позику в сумі 18 000 грн на підставі вищевказаного договору.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Згідно з ст. 629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Оскільки, доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» отриманої у позику за вказаним договором суми грошових коштів у розмірі 18 000 грн матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що вказану суму слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 , таким чином позов в цій частині підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, то суд зазначає таке.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23.01.2018), суд здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.
Так, судом встановлено, що заборгованість за процентами за користування позикою нарахована виходячи з узгодженої сторонами у п. 2 договору зниженої процентної ставки — 1,8905 % за кожен день. Зазначені проценти нараховані в межах строку позики, а саме за 5 днів (до 31.12.2021).
Водночас суд, здійснивши перевірку наданого розрахунку, виявив неузгодженість між сумою, вказаною позивачем у позовній заяві, та фактичним математичним обрахунком. Оскільки відсотки нараховувалися з 26.12.2021 по 31.12.2021 (за 5 днів) за ставкою 1,8905 % від суми позики за кожен день, то загальна сума заборгованості за цим нарахуванням повинна становити 1 701,45 грн, а не 1 719,36 грн, як зазначено в позовній заяві.
За наведених обставин позов у цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає заборгованість за процентами у розмірі 1 701,45 грн.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, позивач, крім тіла кредиту та прострочених процентів, просив стягнути комісію у розмірі 19 342,80 грн.
Проте суд звертає увагу, що комісія не передбачена умовами вказаного договору № 74529615 від 26.12.2021.
Разом з тим, у п. 17 договору позики передбачено, якщо сума позики, зазначена в п.п. 2.1. п. 2 договору, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування коштами понад встановлений строк нараховуються проценти за ставкою, визначеною у п. 2 договору, за кожен день такого понадстрокового користування.
З огляду на викладене, суд вважає, що заборгованість у розмірі 19 342,80 грн нарахована саме за понадстрокове користування позикою, а не є комісією.
Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) зазначила, що припис абз. 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).У разі сумніву слід застосовувати принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem), тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
За умовами договору позики сторони встановили строк кредитування 5 днів, тобто до 31.12.2021. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» продовжило нараховувати проценти після 31.12.2021 до 24.02.2022 на суму 19 360,71 грн.
Тобто позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування позикою як за період строку позики, так і після закінчення цього строку. Проте, позивач не надав суду доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору.
Суд критично оцінює такий розрахунок заборгованості, оскільки встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», як фінансова установа, надало ОСОБА_1 позику до 31.12.2021, тому позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто до 31.12.2021. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
При цьому, позивач не заявив до відповідача вимоги про стягнення процентів, які передбачені ч.2 ст. 625 ЦК України, як міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, оскільки позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за комісією, яка не передбачена договором, а є заборгованістю за понадстрокове користування позикою, яка, відповідно до розрахунку заборгованості, нарахована за межами строку дії договору позики, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією (за процентами за понадстрокове користування позикою після 31.12.2021) є безпідставною та задоволенню не підлягає.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики № 74529615 від 26.12.2021, у загальному розмірі грн, з яких: 18 000 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 1 701,45 грн - сума прострочених платежів по процентах.
В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягає.
Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).
Розподіл судових витрат.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судові витрати в цій справі складаються з судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з підготовкою та направленням документів.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 342,91 грн, з 19 701,45 грн (задоволені позовні вимоги) становлять 50,44 % заявленої суми позовних вимог; від суми сплаченого при поданні судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Щодо витрат на професійну правову допомогу, то в позовній заяві позивач просив стягнути такі з відповідача в розмірі 15 000 грн.
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
02.02.2026 між ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» та адвокатом Богомоловим В.В. укладено Договір про надання правової допомоги № ДО-20260202/001. 
Згідно п. 4.1. Договору про надання правничої допомоги вартість правничої допомоги визначається сторонами за взаємною згодою відповідно до принципу свободи договору, передбаченого ст. 627 ЦК України, та зазначається у відповідній заявці клієнта або додатковій угоді цього договору.
Відповідно до заявки про надання правової допомоги № 76 від 01.04.2026, сторони погодили надання адвокатом таких юридичних послуг товариству із супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 : усна консультація (з вивченням документів) тривалістю 3 год вартістю 2 000 грн за годину (загальна ціна — 6 000 грн); складання позовної заяви про стягнення боргу для подання до суду тривалістю 1,8 год вартістю 5 000 грн за годину (загальна ціна — 9 000 грн).
Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн позивачем надані такі докази: копію договору про надання правничої допомоги № ДО 20260202/001 від 02.02.2026; копію прайс-листа, який є додатком № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 02.02.2026; копію заявки на надання правової допомоги № 76 від 01.04.2026; копію витягу № 76 акту про надання юридичної допомоги від 01.04.2026; копію платіжної інструкції № 432 від 30.03.2026 на суму 56 540 грн. 
Відповідно до ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Системний аналіз зазначених норм, дає підстави для висновку, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Разом з тим, суд не позбавлений об`єктивної можливості оцінити рівень адвокатських витрат, достовірно встановити несення таких витрат позивачем, а також обґрунтованість рівня їх вартості.
Суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, однак в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для підготовки позовної заяви суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн є завищеними та не достатньо обґрунтованими, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача витрати пов`язані з підготовкою та направленням документів у розмірі 381,74 грн.
Відповідно п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження розміру витрат, пов`язаних з підготовкою та направленням документів, позивачем надано договір № ДТ-СК-30102025 про надання послуг/ виконання робіт з друку і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів, іншої продукції від 30.10.2025, укладеного між ТОВ «Дірект Технолоджі» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ»; додаток № 3 від 28.01.2026 до договору № ДТ-СК-30102025 від 28.01.2026, акт надання послуг №131 від 01.04.2026, з яких вбачається, що ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» отримало від ТОВ «Дірект Технолоджі» послуги, а саме: друк пакету документів до суду – 207,63 грн; конвертування, організація поштової доставки, за комплект - 4,87 грн, підготовка поштових документів, за комплект - 4,79 грн, обробка бази, за комплект - 4,95 грн, поштові витрати (послуги УП) -159 грн 50 коп., всього на суму 381,74 грн.
Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено на 50,44 %, то з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів, пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 192,55 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 223, 263, 265, 268, 273, 280-285, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд. 30А, прим. 321, м. Київ, 02154), заборгованість за договором позики № 74529615 від 26.12.2021 у розмірі 19 701 (дев`ятнадцять тисяч сімсот один) грн 45 коп., з яких: 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн – тіло кредиту; 1 701 (одна тисяча сімсот один) грн 45 коп. – проценти за користування кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд. 30А, прим. 321, м. Київ, 02154) судовий збір у розмірі 1 342 (одна тисяча триста сорок дві) грн 91 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд. 30А, прим. 321, м. Київ, 02154) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд. 30А, прим. 321, м. Київ, 02154) судові витрати, пов`язані з підготовкою та направленням документів у розмірі 192 (сто дев`яносто дві) грн 55 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ 43950742, місцезнаходження: просп. Соборності, буд. 30А, прим. 321, м. Київ, 02154.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя         Марія ВОЛИНЕЦЬ