ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.04.2026	Справа № 910/15890/25	

За позовом	Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"	
до	1) Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТІМО"  2) ОСОБА_1 	
про	стягнення 12 274,15 грн	
 	Суддя Підченко Ю.О.	
Представники сторін:
без виклику.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі також - позивач, АТ «ПУМБ», Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛТІМО» (далі також - відповідач-1, ТОВ «АЛТІМО») та ОСОБА_1 (далі також - відповідач-2, ОСОБА_1 ) про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання банківської послуги - овердрафт «Легкий» № МБ-КІЕ-Ов-12697 від 02.04.2021 та за договором поруки № МБ-КІЕ-П-12697/1 від 02.04.2021 у розмірі 12 274,15 грн.
Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 23.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/15890/25, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Керуючись ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.
При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача-1, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також в електронний кабінет відповідача-2.
Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах. 
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Враховуючи наведене, оскільки відповідачем-1 не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про повернення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу-1 ухвали Господарського суду міста Києва від 23.12.2025.
У той же час, ухвала суду про відкриття була отримана відповідачем-2 - 23.12.2025, що підтверджується довідкою про доставлення процесуального документу до електронного кабінету.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подали до суду відзив на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків, а відтак не скористалися наданими процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (як банком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алтімо» (як позичальником) було укладено договір про надання банківської послуги - овердрафт «Легкий» № МБ-КІЕ-Ов-12697 від 02.04.2021 (далі також - Кредитний договір), відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику банківську послугу - овердрафт «Легкий», а позичальник зобов`язався прийняти банківську послугу, належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в договорі, Правилах надання АТ «ПУМБ» банківської послуги - овердрафту «Легкий» корпоративним клієнтам малого бізнесу, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату банківської послуги.
Згідно з п. 1.1. Кредитного договору, термін «правила» використовується в цьому договорі в наступному значенні: Правила надання АТ «ПУМБ» банківської послуги - овердрафту «Легкий» корпоративним клієнтам малого бізнесу, що розміщуються на інтернет-сайті Банку.
Надання овердрафту здійснюється в межах розміру ліміту банківської послуги, визначеної в п. А8 преамбули договору, та строку дії ліміту банківської послуги, визначеного в п. А10 преамбули договору з урахуванням положень, зазначених в п. 3.8. договору (п. 1.4. Кредитного договору).
Як вбачається з п. А8 ліміт банківської послуги становить 470 000,00 грн, а згідно з п. А10 дата закінчення строку дії 25.03.2022. Стандартний розмір процентної ставки 15,9% річних, розмір процентної ставки за прострочену заборгованість - 35% річних, а розмір комісійної винагороди за управління лімітом овердрафту - 0,5% від розміру максимальної заборгованості за основною сумою овердрафту (п.п. А12, А13, А16 Кредитного договору).
В п. 3.8. Кредитного договору встановлено, що цей договір діє до моменту виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх взятих на себе зобов`язань або до моменту його припинення/розірвання в порядку, передбаченому Правилами.
Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до припинення строку дії ліміту банківської послуги не заявить про свій намір щодо припинення дії договору шляхом направлення повідомлення іншій стороні будь-яким із способів та в порядку, передбачених п. 10.3 Правил, строк дії ліміту банківської послуги вважатиметься продовженим до 25 числа місяця, аналогічно зазначеному в п. А10 преамбули договору, на кожний наступний рік. Продовження строку дії ліміту банківської послуги відбувається автоматично, без підписання сторонами будь-яких додаткових угод.
Пунктом 2.3.7. Правил встановлено, що ліміт овердрафту на кожен період дії ліміту овердрафту визначається (в межах ліміту банківської послуги, зазначеної в п. А8 преамбули договору) на підставі договору, цих Правил і не потребує укладення між сторонами окремих угод з цього приводу.
Банк направляє клієнту повідомлення про ліміт овердрафту на наступний період дії ліміту овердрафту, в якому (повідомлені) зазначає ліміт овердрафту на наступний період дії ліміту овердрафту. Таке повідомлення Банк направляє клієнту не пізніше 1 банківського дня, наступного за 7 числом кожного календарного місяця, наступного за розрахунковим періодом. У разі, якщо ліміт овердрафту на наступний період дорівнює ліміту за попередній період, Банк може не направляти клієнту повідомлення. Ліміт овердрафту на наступний період починає діяти незалежно від дати та/або факту отримання клієнтом відповідного повідомлення від Банку.
10.01.2022 АТ «ПУМБ» через систему Internet-banking Veg@Net надіслало клієнту повідомлення щодо встановлення ліміту овердрафту з 12.01.2022 у розмірі 382 000,00 грн, виходячи з розрахунку чистих грошових надходжень на усі поточні рахунки клієнта за період з грудня 2021, що склали 954 195,03 грн.
13.04.2022 Банк повідомив клієнта через систему Internet-banking Veg@Net, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, з метою збереження позитивної кредитної історії в складний період, керуючись п. 2.6. Правил, Банком прийнято рішення про призупинення надання банківської послуги за договором в частині позбавлення клієнта можливості здійснювати оплату розрахункових документів за рахунок овердрафту. Повідомлено про розмір поточної заборгованості на 12.04.2022 в сумі 295 324,32 грн та про направлення всіх грошових коштів, які надійдуть на рахунок ТОВ «АЛТІМО» в погашення заборгованості за договором.
Згодом, 18.04.2022, враховуючи негативну динаміку оборотів за рахунком та за наявності заборгованості, відповідно до умов договору та керуючись п. 2.3.7. Правил АТ «ПУМБ» через систему Internet-banking Veg@Net надіслав клієнту повідомлення щодо встановлення ліміту овердрафту у розмірі 0,00 грн.
З 13.06.2022 Банком знову встановлено ліміт овердрафту 22 000,00 грн, а з 12.07.2022 ліміт встановлено на рівні 0,00 грн.
Відповідно до п. 2.3.11 Правил, строк дії періоду безперервного користування овердрафтом не може перевищувати 90 календарних днів (включно) з дати виникнення першої заборгованості за основною сумою овердрафту після укладення договору та/або з дати виникнення першої заборгованості за основною сумою овердрафту після закінчення строку дії кожного попереднього періоду безперервного користування овердрафтом.
Однак, враховуючи складну економічну ситуацію в країні, спричинену проведенням повномасштабної війни та введенням в Україні воєнного стану, Банком було прийнято рішення про збільшення безперервного стоку користування кредитними коштами до 180 днів.
Як стверджує позивач, після проведення поточних розрахунків у клієнта з 30.12.2021 виникла заборгованість за овердрафтом в сумі 99 037,16 грн, яка протягом 180 календарних днів (включно) з дати виникнення заборгованості за основною сумою овердрафту зросла до 290 504,86 грн та не була сплачена клієнтом протягом всього періоду кредитування, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника за основною сумою кредиту.
На думку Банку, починаючи з 17.04.2022 частина заборгованості позичальника за основною сумою кредиту у розмірі 268 504,86 грн є простроченою у зв`язку з обнулінням ліміту користування кредитними коштами, проте у зв`язку із введенням воєнного стану на території України з метою збереження позитивної кредитної історії клієнта в складний період Банком прийнято рішення стосовно відстрочення оплати заборгованості за Кредитним договором до 31.05.2022. Клієнт здійснював погашення заборгованості за Кредитним договором до 31.08.2023, а станом на 09.12.2025 прострочена заборгованість позичальника за основною сумою кредиту склала 9 008,99 грн.
Відповідно до п. 4.3.3 Кредитного договору, проценти нараховуються щоденно на фактичну суму заборгованості і за весь час фактичного користування кредитними коштами, наданими в рамках банківської послуги. Період нарахування процентів складає календарне число днів.
Якщо інше не передбачено договором, нараховані проценти повинні сплачуватися клієнтом щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 24 числом кожного місяця за відповідний період (п. 4.3.4. Кредитного договору).
Нарахована позивачем сума несплачених процентів за користування кредитом за період нарахування з 31.08.2023 по 09.12.2025 становить 3 265,16 грн.
Як вбачається з наявних у справі доказів, 02.04.2021 між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (як кредитором) та ОСОБА_1 (як поручителем) було укладено договір поруки № МБ-КІЕ-П-12697/1 (далі також - договір поруки), за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання зобов`язань в повному обсязі, включаючи сплату основного боргу, процентів, комісій, неустойки, витрат кредитора, тощо за основним зобов`язанням - договором про надання банківської послуги - овердрафт «Легкий» № МБ-КІЕ-Ов-12697 від 02.04.2021.
Згідно з п. 1.2. договору поруки, у разі порушення боржником основного зобов`язання такий боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У разі порушення зобов`язання боржником (у тому числі невиконання та/або неналежного виконання боржником основного зобов`язання у строки, визначені договором, з якого випливає основне зобов`язання, поручитель зобов`язаний в перший день порушення боржником основного зобов`язання (або повної його частини) виконати таке основне зобов`язання (або певну його частину), незалежно від факту направлення йому кредитором відповідної вимоги. При цьому кредитор не зобов`язаний підтверджувати будь-яким чином факт порушення основного зобов`язання боржником (п. 2.1. договору).
Спір у справі виник у зв`язку з тим, за твердженнями позивача, що ні відповідач-1 як позичальник за Кредитним договором, ані відповідач-2, як поручитель, не виконали своїх зобов`язань та не повернули позивачу суму наданого кредиту з урахуванням процентів.
Відповідачі своїм правом на подання відзиву на позов не скористалися, викладені у позові доводи не спростували.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.
Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу-1 кредит, що підтверджується відповідними виписками банківського рахунку.
Проте, відповідач-1 порушив договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим, у відповідача-1 виникла заборгованість за кредитом в розмірі 9 008,99 грн та за відсотками за користування кредитом в розмірі 3 265,16 грн.
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛТІМО» заборгованості по кредиту за Кредитним договором в розмірі 9 008,99 грн у передбачені договором строки.
Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Як встановлено судом вище в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між Банком та відповідачем-2 було укладено договір поруки.
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Таким чином, відповідачі, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Кредитного договору, не здійснили своєчасне погашення заборгованості за кредитом у передбачений Договором строк, тобто не виконали свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 2 274,15 грн, з яких: 9 008,99 грн - заборгованість за кредитом, 3 265,16 грн - заборгованість за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Таким чином, вищевикладена правова норма відносить до компетенції господарських судів дві категорії справ:
- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;
- справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого (тобто зобов`язання) є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
При цьому, друга складова п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України не містить обмежень щодо суб`єктного складу самого правочину, визначальним в даному випадку є суб`єктний склад зобов`язання, в забезпечення виконання якого було укладено правочин.
У свою чергу, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України).
За змістом ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметом розгляду за даним позовом є стягнення заборгованості за Кредитним договором, сторонами якого є суб`єкти господарювання. Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога до поручителя - фізичної особи, який уклав правочин в забезпечення виконання зобов`язання відповідача-1 (суб`єкта господарської діяльності). За таких обставин, враховуючи приписи статей 4, 20, 45 ГПК України, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Вищевикладене також узгоджується й з п. 3.3. пояснювальної записки до Проекту Закону про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів (реєстраційний №6232), який 03.10.2017 року було прийнято Верховною Радою України в якості Закону України № 2147-VIII, в якій зазначено, що відповідно до нових правил юрисдикції та підсудності юрисдикція між загальними, господарськими та адміністративними судами розмежовується залежно, в першу чергу, від предмета спору, а не суб`єктного складу сторін.
Крім цього, суд враховує правовий висновок суддів Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 13.03.2018 року (справа № 415/2542/15-ц, провадження 14-40цс18, посилання на постанову у ЄДРСР http://reyestr.courtgov.ua/Review/73219876).
У пунктах 22 та 23 вказаної постанови зазначено, що ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт І частини першої статті 20).
Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не мас значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб`єктний склад основного зобов`язання.
У пунктах 62-64 вищевказаної постанови суддями Великої Палати Верховного Суду були наведені висновки щодо правильного застосування норм права, які зводяться до наступного.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції вказаного Закону України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Тобто, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основною зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.
Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити.
2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛТІМО» (02232, м. Київ, вул. Милославська,5, кв. 335; код ЄДРПОУ 39286644) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4; код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість у розмірі 12 274,15 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.
3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2026 року.

Суддя Ю.О.Підченко