Справа № 562/1111/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2026 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Ковалика Ю.А. секретаря судових засідань Камінник В.С., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0823 га кадастровий номер 5622681600:02:001:0097, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . При зверненні до Здолбунівської міської ради Рівненської області щодо передачі йому у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , однак йому було відмовлено у прийнятті заяви з тих підстав, що вказана земельна ділянка вже передана у приватну власність на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії II- РВ № 035857 від 25.06.2003 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2231, спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2 . Позивач має намір відчужити вказаний житловий будинок, однак позбавлений такої можливості у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку, тому змушений звертатися до суду. 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 травня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву від 20.05.2026, якою підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву від 20.05.2026, якою визнав позов та просив розглянути справу без його участі.

Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №319742435 від 09.01.2023 року земельна ділянка кадастровий номер 5622681600:02:001:0097, площею 0,0823 га належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав №469749005 від 25.03.2026 року ОСОБА_1 , належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено,що способом захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі, може бути визнання права.
Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Частинами 1 та 2 статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.
Згідно з ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.
Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Також ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ уп.37своєї Постанови № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07лютого 2014 року дав судам роз`яснення,що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув право власності на житловий будинок, у зв`язку з цим відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України до нього перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,0823 га, кадастровий номер 5622681600:02:001:0097, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
Керуючись 12, 13, 81, 83, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354, ЦПК України, суд ,-
В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,0823 га кадастровий номер 5622681600:02:001:0097, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Суддя: Ю.А. Ковалик