УХВАЛА

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 674/1222/21
провадження № 61-3802ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення,

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 02 квітня 2026 року указані недоліки було усунуто.

У клопотанні  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження. Щодо підстав для поновлення строку на касаційне оскарження зазначає, що що підстави для залишення касаційної скарги без руху прямо залежать від обставин, які не залежали від волі заявника та мали об`єктивний характер, а саме: 
10 січня 2026 року він подав касаційну скаргу у межах строку, встановленого статтею 390 ЦПК України (постанова Хмельницького апеляційного суду прийнята 11 грудня 2025 року, повний текст складений 15 грудня 2025 року). Отже, право на первинне звернення з касаційним оскарженням судових рішень було реалізовано належним чином;
ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року касаційну скаргу залишено без руху;
заявник не мав об`єктивних підстав вважати, що первинна касаційна скарга не відповідає вимогам закону, оскільки це було встановлено лише ухвалою суду від 02 лютого 2026 року;
до моменту винесення ухвали про залишення без руху заявник обґрунтовано вважав, що касаційна скарга відповідає вимогам процесуального закону;
10 лютого 2026 року заявником у встановлений строк подано уточнену касаційну скаргу, де були виконання всі вимоги суду, тобто недоліки були усунуті;
але ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2026 року касаційну скаргу повернуто з мотивів неусунення недоліків;
він не міг передбачити, що уточнена прохальна частина касаційної скарги буде визнана ідентичною із первісно поданою прохальною частиною касаційної скарги;
згідно з карткою руху документів ухвалу суду від 18 березня 2026 року отримав представник позивача в особистий кабінет Електронного суду 21 березня 2026 року;
на момент повернення первинно поданої касаційної скарги процесуальний строк уже сплинув, що унеможливлювало повторне звернення в межах встановленого строку (до 14 січня 2026 року);
зазначені обставини не є суб`єктивними припущеннями заявника, а підтверджуються матеріалами справи, зокрема датами подання скарг, ухвал суду та змістом поданих документів;
після ухвалення рішення про повернення касаційної скарги від 18 березня 2026 року заявник опинився у стані правової невизначеності щодо належного способу реалізації права на касаційне оскарження, оскільки вимоги суду були фактично виконані, однак суд дійшов протилежного висновку;
при цьому ухвала про повернення касаційної скарги від 18 березня 2026 року не підлягає оскарженню, що позбавило заявника ефективного процесуального способу захисту;
у зв`язку з цим у заявника був єдиний процесуальний спосіб оскаржити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій шляхом повторного звернення 23 березня 2026 року до Верховного Суду, що об`єктивно призвело до пропуску строку. Тобто заявник не мав іншого способу діяти інакше;
отже, заявник діяв добросовісно, повторно подав касаційну скаргу без зволікань;
на виконання вимог ухвали суду від 02 квітня 2026 року заявник додатково зазначає обставини, які раніше не були предметом оцінки суду;
Також поважною причиною, яку заявник вважає для поновлення строку у поданні касаційної скарги є процесуальна невизначеність, яка заключається у наступному:
дворазова оцінка касаційної скарги судом, яка була подана 10 січня 2026 року, що спонукало для повторного звернення із касаційною скаргою;
заявник подав первинну касаційну скаргу, суд залишив її без руху з чіткими вимогами до уточнення. Заявник виконав ухвалу і подав уточнену редакцію скарги. Верховний Суд повернув скаргу, вказавши, що уточнена редакція нібито ідентична первинній. Отже, суд по суті змінив критерії оцінки виконання ухвали, що створило процесуальну невизначеність: дії заявника, які формально виконували вимоги, були визнані недостатніми без нових конкретних вказівок;
неоднозначність вимог до прохальної частини касаційної скарги: у первинній скарзі прохальна частина посилалася на правовий висновок у іншій справі - суд зауважив, що потрібно змінити формулювання. В уточненій скарзі прохальна частина була змінена, але суд повернув скаргу, що стало причиною для звернення до суду із касаційною скаргою повторно за межами строків передбачених статтею 390 ЦПК України. Отже, немає чітких критеріїв, що саме є «достатньою» зміною, тобто заявник діяв добросовісно, але результат оцінюється суб`єктивно;
відсутність єдиної практики щодо формулювання прохальної частини.

Процесуальна невизначеність полягає у зміні судом критеріїв оцінки виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху, відсутності чітких вказівок щодо необхідних змін у прохальній частині та неоднозначності практики щодо уточнення касаційних скарг. Ці обставини створили об`єктивну перешкоду для своєчасного подання скарги, незважаючи на добросовісні та вчасні дії заявника, що відповідає критеріям поважної причини за частиною третьою статті 390 ЦПК України та практиці ЄСПЛ (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41).

Крім того станом на 14 квітня 2026 року ОСОБА_1 не отримував постанову Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, так як з 06 серпня 2025 року мобілізований до ЗСУ та перебуває на службі у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 2254 від 19 вересня 2025 року.

Відповідно ОСОБА_1 не мав можливості звернутись із касаційною скаргою у строк до 14 січня 2026 року.

Всі без виключення процесуальні документи, які могли бути направлені ОСОБА_1 з суду першої інстанції та апеляційної інстанції у справі № 674/1222/21 могли бути отриманні або дружиною ОСОБА_1 , або його сином.

Поважною причиною пропуску строку є об`єктивні обставини, що виникли незалежно від волі заявника, зумовили неможливість подати касаційну скаргу у встановлений законом строк. Заявник вчинив усі можливі дії для дотримання строку та усунення недоліків, що підтверджується відповідними документами та листуванням.

Оскільки касаційна скарга була подана вчасно, а її повернення відбулося з формальних підстав, що не залежали від заявника, пропуск строку є об`єктивним і має бути поновлений відповідно до статті 390 ЦПК України.

На підтвердження вказаних обставин надано копії: заяви про усунення недоліків касаційної скарги що подана 10 січня 2026 року, касаційну скаргу уточнена редакція, картки руху документів, картки руху заяв, касаційну скаргу від 10 січня 2026 року, хронологія касаційної скарги, довідку № 2254 від 19 вересня 2025 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного упостановах Верховного Суду Суду від 02лютого 2022року у справі № 357/8277/19, від 05червня 2019 року у справі № 927/976/17, від 27 серпня 2025 року у справі № 674/167/22, від 23січня 2019 року у справі № 522/1912/16-ц та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2025 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 11 грудня 2025 року. 

Відкрити касаційне провадження у справі № 674/1222/21.

Витребувати з Дунаєвецького районного суду Хмельницької області цивільну справу № 674/1222/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Студениця-1» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 27 травня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар 

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат