ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 червня 2026 року 	Справа № 160/8807/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
09 квітня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо невилучення із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» даних про наявність у ОСОБА_1 не знятої непогашеної судимості;
- зобов`язати Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» інформацію про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РІЮКПП НОМЕР_1 , не знятої непогашеної судимості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.12.2023 вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/5715/14-а позивача було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.05.2014 до 17.01.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та зазначено покарання вважати відбутим. Вирок набрав законної сили 25.01.2024, а тому відповідно до пункту 8 ч. 1 ст. 89 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 90 КК України є таким, що не має не знятої чи непогашеної судимості. 18 лютого 2026 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» дані про наявність не знятої чи непогашеної судимості. Проте, листом вих. № 11342/16-2026 від 04 березня 2026 року позивачу було відмовлено. Таким чином, вважає, що така недостовірна інформація, яка міститься в базі даних оперативно-довідкового обліку, порушує його права та інтереси.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
21.04.2026 до суду надійшов відзив Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що саме вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.12.2023, який набрав законної сили 25.01.2024, ОСОБА_1 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення та визнано таким, що відбув покарання, датою початку обчислення строку погашення судимості у даному випадку є дата набрання вироком законної сили.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), 26.12.2023 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/5715/14-а було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.05.2014 до 17.01.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та зазначено покарання вважати відбутим. Вирок набрав законної сили 25.01.2024 року.
Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, розділ «Відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості» вбачається наявність даних про наявність у позивача незнятої чи непогашеної судимості.
18 лютого 2026 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» дані про наявність не знятої чи непогашеної судимості.
Листом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вих. № 11342/16-2026 від 04 березня 2026 року позивачу було повідомлено, що – «…Станом на 03.03.2026 за даними інформаційно-аналітичної системі «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 26.12.2023 вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу засуджений за ч. 2 ст. 15. ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання враховано строк попереднього ув`язнення з 06.05.2014 до 17.01.2018 з розрахунку і день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, покарання вважати відбутим. Вирок набрав законної сили 25.01.2024. 
Відповідно до ч. І ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Відповідно до ч 1 сі. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
Ураховуючи, що саме вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.12.2023, який набрав законної сили 25.01.2024. ОСОБА_2 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення та визнано таким, що відбув покарання, датою початку обчислення строку погашення судимості у даному випадку є дата набрання вироком законної сили».
Не погодившись із зазначенням у Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості", інформацією позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 11 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (тут і далі - Закон № 2939-VI; у редакції, чинній на час звернення позивача із запитом) кожна особа має право: 1) знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; 2) доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; 3) вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; 4) на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; 5) на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом.
За частиною третьою цієї статті, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані: 1) надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; 2) використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; 3) вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; 4) виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.
Зберігання інформації про особу не повинно тривати довше, ніж це необхідно для досягнення мети, задля якої ця інформація збиралася. Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частини четверта, п`ята статті 10).
Згідно із пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 2939-VI, запитувач має право оскаржити надання недостовірної або неповної інформації.
Відповідно до частини третьої цієї статті оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Повноваження поліції у сфері інформаційно-аналітичного забезпечення та формування інформаційних ресурсів визначені статтями 25, 26 Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII у редакції, чинній на час звернення позивача).
Так, відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону № 580-VIII поліція здійснює інформаційно-аналітичну діяльність виключно для реалізації своїх повноважень, визначених цим Законом. Поліція в рамках інформаційно-аналітичної діяльності: 1) формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України; 2) користується базами (банками) даних МВС України та інших органів державної влади; 3) здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу; 4) здійснює інформаційну взаємодію з іншими органами державної влади України, органами правопорядку іноземних держав та міжнародними організаціями.
Згідно з ч. 4 статті 25 Закону № 580-VIII діяльність поліції, пов`язана із захистом і обробкою персональних даних, здійснюється на підставах, визначених Конституцією України, Законом України "Про захист персональних даних", іншими законами України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 26 Закону №580-VIII поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС України, стосовно виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, осіб, які їх учинили, руху кримінальних проваджень; обвинувачених, обвинувальний акт щодо яких направлено до суду.
Функції, порядок роботи інформаційно-аналітичної системи інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», умови, підстави та процедуру надання відомостей з ІАС, затверджено Наказом МВС України від 30.03.2022 № 207 «Деякі питання ведення обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», що зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №№ 425/37761, 426/37762 від 15.04.2022р., яким затверджено Положення про інформаційно-аналітичну систему «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» та Порядок доступу до відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».
Інформаційно-аналітична система «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» - це структурована автоматизована база даних, яка використовується для збирання, зберігання, обліку, пошуку, узагальнення, захисту, перевірки достовірності відомостей, перетворення та відображення інформації, забезпечення доступу до даних про притягнення особи до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України.
Відповідно до Розділу І Положення Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (далі - служба ЄІС МВС) забезпечує: методичне та методологічне забезпечення функціонування ІАС; проведення аналізу структури та змісту інформаційних ресурсів ІАС з метою підвищення рівня інформаційної взаємодії з іншими державними інформаційними системами; проведення перевірки повноти та актуальності відомостей, які містяться в ІАС, вжиття заходів щодо усунення недоліків, виявлених у роботі ІАС; визначення механізмів інформаційного обміну; проведення моніторингу та аналізу якості функціонування ІАС; здійснення контролю за дотриманням користувачами ІАС вимог законодавства щодо доступу до інформаційних ресурсів у межах їх повноважень; проведення корегування інформації в ІАС; виконання інших завдань, покладених на нього власником ІАС, що необхідні для реалізації цілей, визначених цим Положенням.
Відповідно до п.7 Розділу І Об`єктами обліку ІАС (далі - об`єкти обліку) є: фізичні особи, які відповідно до Кримінального процесуального кодексу України набули статусу підозрюваного, обвинуваченого (підсудного), засудженого;
Відповідно до Розділу II Порядоку наповнення ІАС Джерелами автоматичного наповнення ІАС є такі інформаційні системи: Єдиний реєстр досудових розслідувань щодо осіб, яким повідомлено про підозру; осіб, щодо яких обрано запобіжний захід; наслідків досудового розслідування кримінальних правопорушень; Єдиний державний реєстр судових рішень щодо наслідків судового розгляду кримінальних проваджень; Єдиний реєстр засуджених та осіб, узятих під варту, щодо засуджених, ув`язнених та суб`єктів пробації; оцифровані архівні інформаційні масиви персонально-довідкового обліку МВС.
Відповідно до п. 10 Розділу ІІ Положення, підставою для корегування, видалення запису чи окремих відомостей є відповідні зміни в інформаційних системах, які є джерелами наповнення ІАС, завірені належним чином копії процесуальних документів, рішень суду, офіційні листи органів досудового розслідування, у проваджені яких знаходяться кримінальні провадження, або органів прокуратури.
Порядок доступу до відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», визначає процедуру доступу до відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (далі - ІАС).
Відповідно до Порядку відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, за зверненням фізичних осіб надаються у формі Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості».
Витяг з ІАС (далі - Витяг) - документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ІАС та містить відомості з неї, які є актуальні на дату та час його формування. Кожному Витягу присвоюється унікальний електронний ідентифікатор (QR-код), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах ІАС.
В ІАС формується два види Витягів про: відсутність (наявність) судимості (скорочений); притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України (повний).
Відповідно до Розділу IV Порядку, отримання відомостей з ІАС за зверненнями фізичних осіб.
Фізична особа, яка досягла 14-річного віку (далі - Заявник), має право на отримання з ІАС відомостей про себе в паперовій або електронній формі.
Відомості з ІАС надаються Заявнику у формі Витягу з дотриманням вимог законодавства про звернення громадян та захист персональних даних на підставі запиту на отримання Витягу, що подається за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Відповідно до п. 13, 14 Розділу ІV Порядку, у разі незгоди з відомостями, що надані у Витязі, Заявник може надати до служби ЄІС МВС офіційні документи (засвідчену судом копію рішення із зазначенням дати набрання чинності, довідку з місць позбавлення волі тощо) для внесення відповідних змін до ІАС. Для уточнення наявної у служби ЄІС МВС інформації або установчих даних Заявника, що вказані в запиті, можуть проводитися додаткові перевірки за територіальними персонально-довідковими картотеками Національної поліції України або уточнення інформації, наданої в запиті, у посадової особи РСЦ МВС, ВПР АЦСК МВС.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 01.06.2010 року суб`єкт персональних даних має право пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
За приписами п. 6 ч.1 ст. 14 вказаного Закону, розпорядники інформації зобов`язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), 26.12.2023 року вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/5715/14-а було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.05.2014 до 17.01.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та зазначено покарання вважати відбутим. Вирок набрав законної сили 25.01.2024 року.
18 лютого 2026 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» дані про наявність не знятої чи непогашеної судимості.
Листом Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вих. № 11342/16-2026 від 04 березня 2026 року позивачу було повідомлено, що саме вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.12.2023, який набрав законної сили 25.01.2024, ОСОБА_1 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення та визнано таким, що відбув покарання, датою початку обчислення строку погашення судимості у даному випадку є дата набрання вироком законної сили.
Так, згідно із частиною першою статті 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Пунктом 8 ч. 1 ст. 89 КК України визначено такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.
Суд зазначає, що стаття 89 КК встановлено диференційовані строки погашення судимості залежно від виду і строку покарання, яке відбуте винним, а також від категорії злочинів, до якої відноситься злочин, вчинений особою.
Передбачено погашення судимості перебігом певного строку з дня відбуття особою основного і додаткового покарання. Тривалість цих строків залежить від виду покарання або від категорії злочинів у їх класифікації за тяжкістю.
Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.
Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Отже, згідно вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі №214/5715/14-а позивача було засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 06.05.2014 до 17.01.2018 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та зазначено покарання вважати відбутим. Вирок набрав законної сили 25.01.2024 року, а тому відповідно до пункту 8 ч. 1 ст. 89 КК України з урахуванням ч. 1 ст. 90 КК України позивач є таким, що не має не знятої чи непогашеної судимості.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду від 20 серпня 2019 року по справі № 759/10001/18.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо невилучення із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» даних про наявність у ОСОБА_1 не знятої непогашеної судимості, а тому з мето належного захисту порушених прав позивача є підстави для зобов`язання Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» інформацію про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РІЮКПП НОМЕР_1 , не знятої непогашеної судимості.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірносі свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн., що документально підтверджується квитанцією від 03.04.2026.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому підлягає стягненню з Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації на користь позивача судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77,139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації (вул. Богомольця Академіка, буд.10, м. Київ, 01024, ІК в ЄДРПОУ 00032684) – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України щодо невилучення із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» даних про наявність у ОСОБА_1 не знятої непогашеної судимості.
Зобов`язати Департамент інформатизації Міністерства внутрішніх справ України вилучити із інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» інформацію про наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РІЮКПП НОМЕР_1 , не знятої непогашеної судимості.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України в особі Департаменту інформатизації (вул. Богомольця Академіка, буд.10, м. Київ, 01024, ІК в ЄДРПОУ 00032684) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ПН НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 15 червня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков