ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 707/3065/25		
Провадження № 22-ц/821/1257/26		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої – Карпенко О.В.
суддів: Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря – Костенко А.І. 

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень»,
відповідач: ОСОБА_1 , 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Тептюка Є.П. в приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 23 березня 2026 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.
13 жовтня 2025 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» подало до суду заяву про зміну позовних вимог.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.04.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 280 000,00 грн на споживчі потреби.
Протягом дії кредитного договору відповідачкою було сплачено (погашено) кредит в розмірі 18 364,56 грн, проценти в розмірі 15,84 грн, нараховану комісію в розмірі 12 387,60 грн.
Проте, відповідачка свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020 не до кінця виконала належним чином, не сплатила кредит, нараховані відсотки, у зв`язку із чим у неї сформувалась заборгованість у розмірі 263 050,00 грн, яка складається: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням – 261 635,44 грн; прострочена заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 по 15.05.2023 – 65,70 грн; 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 11.08.2020 по 23.02.2022 – 1 348,86 грн. 
На підставі наведеного, позивач АТ «Банк інвестицій та заощаджень» в остаточній редакції позовної заяви просило суд стягнути з  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором PL/22/2998 від 17.04.2020 року в сумі 263 050,00 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №PL/22/2998 від 17.04.2020 станом на 28.07.2025 в розмірі 263 050,00 грн, що включає в себе: прострочену заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 261 635,44 грн; прострочену заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 по 15.05.2023 (включно) в розмірі 65,70 грн; 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.08.2020 по 23.02.2022 в розмірі 1 348,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 945,75 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом встановлено укладення між сторонами кредитного договору, на підставі якого відповідач отримала кошти у розмірі 280 000,00 грн, які частково повертала, проте заборгованість на час звернення із даним позовом становить 263 050,00, яка підлягає до стягнення з відповідачки на користь банку в повному обсязі. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

21 квітня 2026 року ОСОБА_1 подала через засоби поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 березня 2026 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю, вважаючи рішення суду першої інстанції постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права, та при невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що ключовою ознакою , за якою договір вважається укладеним, це не наявність підписів сторін, і навіть не переказ коштів однією стороною на рахунок іншої, а досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору.
Підписаний сторонами документ, який не відображає досягнення згоди щодо усіх визначених законом умов договору, не означає, що договір укладений у розумінні ст. 638 ЦК України.
Вказує, що її підпис наявний лише на документі Договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2998, який не містить усіх необхідних істотних умов договору про споживчий кредит, які визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Умови надання споживчих кредитів, правила надання банківських послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів – фізичних осіб у АТ «Банк інвестицій та заощаджень» не містять її підпису, тому не можуть бути складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Вважає, що сторони безумовно в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, які визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Вказує, що договір про надання споживчого кредиту слід розглядати таким, що є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, обов`язковість яких визначена законом, а фактично переказані на рахунок відповідачки кошти можуть вимагатися банком з інших підстав, відмінних від тих, з яких був пред`явлений цей позов.
Додатково звертає увагу суду, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права при стягненні з відповідачки 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 13 травня 2026 року, представник АТ «Банк інвестицій та заощаджень» - Єфремова І.В., просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2026 року залишити без змін, вважаючи рішення суду обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, не підтверджуються належними та допустимими доказами і зводяться виключно до переоцінки фактичних обставин справи та вільного тлумачення норм законодавства. 

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 17.04.2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 в паперовому вигляді із особистим підписом.
Згідно із умовами договору ОСОБА_1 надано кредит на наступних умовах: тип кредиту – кредит; валюта – гривня; сума кредиту – 280 000,00 грн; цільове використання кредиту – споживчі потреби; спосіб надання кредиту – шляхом безготівкового перерахування на рахунок № НОМЕР_1 *7401; строк на який надається – 63 місяці, тобто із 17.04.2020 по 17.07.2025; тип процентної ставки – фіксована; процентна ставка - 0,01 % річних; щомісячна комісія – 2.19%; термін погашення кредиту та процентів за користування кредитом визначено Таблицею обчислення орієнтовної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту – 672 526, 74 грн.
17.04.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № PL/22/2998 та 17.04.2020 між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» між ОСОБА_3 було укладено договір поруки № PL/22/2998 та 17.04.2020.
Суд першої інстанції не взяв до уваги дані докази, оскільки позовні вимоги в цій частині було залишено без розгляду.
Згідно виписки по особовому рахунку за 17.04.2020 вбачається зарахування на рахунок ОСОБА_1 суми в розмірі 280 000,00 грн. Тобто позивач свої зобов`язання виконав належним чином та перерахував відповідачці кредитні кошти.
Як вбачається із розрахунку заборгованості відповідачка здійснила часткову сплату (погашення) на виконання умов кредитного договору, а саме кредиту в розмірі 18 364,56 грн, проценти в розмірі 15,84 грн, комісію – 12 387,60 грн, що разом становить 30 768,00 грн.
Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що у відповідача виникла заборгованість станом на 28.07.2025 в загальному розмірі 263 050,00 грн, що складається із наступних складових: прострочена заборгованість за основним зобов`язанням – 261 635,44 грн; прострочена заборгованість за процентами за період з 10.11.2020 по 15.05.2023 – 65,70 грн; 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту за період 11.08.2020 по 23.02.2022 – 1 348,86 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Із матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2020 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №PL/22/2998 в паперовому вигляді із особистим підписом.
На підтвердження факту укладення кредитного договору, позивачем надано копію договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020; копію таблиці обчислення Орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживче кредитування; паспорт споживчого кредиту до банківського продукту «Готівка для своїх (рефінансування)»; копію Додатку № 1 до паспорту споживчого кредиту, які підписано відповідачем особистим підписом; копії Виписок по особистим рахунка відповідача за період з 17.04.2020 по 28.07.2025 ; копію Умов надання споживчих послуг (які діють з 05.07.2019); копію Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів – фізичних осіб у АТ «Банк інвестицій та заощаджень№ ( редакція від 05.07.2019); розрахунок заборгованості згідно Договору про надання споживчого кредиту PL/22/2998 від 17.04.2020 станом на 28.07.2025 та копію Вимоги про виконання зобов`язання від 17.07.2025 № 05-2/04/3756, адресовану відповідачу.
Згідно умов договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 та інформації, викладеної в договорі, вбачається, що остання висловила свою згоду на те, що цей договір про надання споживчого кредиту складається із заяви про надання споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною цього договору, Умов надання споживчих кредитів, та складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, додатків до нього (Додаток №1), а також додаткових договорів до цього договору є невід`ємною частиною договору комплексного банківського обслуговування, укладеного між банком і клієнтом ( п. 2.1 Договору). 
Крім того, у договорі сторонами було узгоджено: сума кредиту – 280 000,00 грн ( п. 1.1 Договору); цільове призначення – споживчі потреби ( п.1.4 Договору); спосіб надання кредиту – шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок позичальника, що відкритий у банку ( п. 1.5 Договору); строк кредитування – з 17.04.2020 по 17.07.2025 ( п.1.6 Договору); процентна ставка за користування кредитом – 0,01 % річних нараховується починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за цим договором ( п. 1.7 Договору); тип процентної ставки – фіксована ( п. 1.8 Договору); щомісячна комісія – 2,19 % в місяць від суми кредиту, зазначеного в п.1.1 цього договору ( п.1.9 Договору); орієнтовна реальна річна процентна ставка – 47,79 % річних ( п. 1.12 Договору) та орієнтовна загальна вартість кредиту – 672 526,74 грн ( п. 1.13 Договору). 
Також із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала Таблицю обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту до банківського продукту «Готівка для своїх (Рефінансування)» та Додаток № 1 до нього.
Колегія суддів звертає увагу на те, що підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту до банківського продукту «Готівка для своїх (Рефінансування)» та Додаток № 1 до нього, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про надання споживчого кредиту, викладену у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». 
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).
Зі змісту самого паспорту споживчого кредиту вбачається, що інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 17.04.2020, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Надані позивачем договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020 та паспорт споживчого кредиту до банківського продукту від 17.04.2020 містять ідентичну інформацію щодо умов договору, зокрема, суми кредиту, строку договору, відсотків, комісії та інші умови.
Отже, із наведеного вбачається, що відповідачу була надана повна інформація про умови кредитування, і вважаючи їх прийнятними, остання уклала із АТ «Банк інвестицій та заощаджень» договір про надання споживчого кредиту № PL/22/2998 від 17.04.2020 та отримала на свій рахунок кошти у розмірі, визначеному умовами договору - 280 000,00 грн.
Факт отримання коштів чи неналежність рахунку, на який вони були зараховані, не спростовується відповідачем ОСОБА_1 .
Отже, із наведеного слідує, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в паперовій формі і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. 
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачка заперечувала саме факт укладення договору із позивачем, проте після отримання коштів вона не зверталась до позивача із запереченнями, також вона не зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась із заявою до банку про можливість зниження відсоткової ставки та зменшення щомісячного платежу відповідно до укладеного договору, чим вчиняла дії щодо визнання умов договору.
Доводи апеляційної скарги, що її підпис наявний лише на документі Договору про надання споживчого кредиту № PL/22/2998, який не містить усіх необхідних істотних умов договору про споживчий кредит, які визначені ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відхиляються колегією суддів як безпідставні та такі, що спростовуються матеріалами справи.
Крім того, при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, судом першої інстанції вірно враховано часткову сплату коштів на виконання умов кредитного договору у загальному розмірі 30 768,00 грн, тому загальний розмір заборгованості на час звернення із даним позовом становить саме 263 050,00 грн. 
Відповідачкою визначений позивачем розмір заборгованості не оскаржується.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права при стягненні з відповідачки 3% річних за ст. 625 ЦК України, відхиляються колегією суддів по наступних підставах.
Так, відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У свою чергу, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022, внесені зміни, серед іншого, до Цивільного кодексу України, а саме доповнено пунктом 18 розділ ЦК «Прикінцеві та перехідні положення».
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На час розгляду справи в суді строк дії воєнного стану в країні триває.
Тобто, на час дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Поряд з цим, як убачається з розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань та 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути виключно за період до введення в Україні воєнного стану.
Перевіривши визначений судом розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який підлягає до стягнення з відповідача, колегія суддів з ним погоджується та вважає його правильним.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 було порушено зобов`язання за договором, позивач правомірно нарахував, а суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 3 % річних у розмірі 1 348,86 грн.
Інші доводи, наведені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зводяться лише до того, що нею не були узгоджені усі істотні умови кредитного договору, проте вказані доводи були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13 березня 2026 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко