Справа № 183/10244/25
№ 2/183/3251/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участю: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача Піндура М. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про:
- визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на нараховану та недоотриману пенсію за період з 01 травня 2023 року по червень 2024 року, яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 309 100 гривень;
- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 нарахованої та недоотриманої пенсії за період з 01 травня 2023 року по червень 2024 року в сумі 309 100 гривень,
в с т а н о в и в:
01 жовтня 2025 року ОСОБА_1 (надалі – позивач) через представника, адвоката Піндура М. М., звернулась до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Самарівському (до перейменування – Новомосковському) міськрайонному суду Дніпропетровської області. В позові просила визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на нараховану та недоотриману пенсію за період 01 березня 2023 року по червень 2024 року, яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 345 960 гривень, та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі – відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області) на користь позивача нараховану та недотриману пенсію за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року в сумі 345 960 гривень.
Постановленою судом 07 жовтня 2025 року ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Недоліки позову усунуті 08 жовтня 2025 року, в тому числі, шляхом подання позивачем уточненої позовної заяви в редакції, чинній на момент розгляду справи.
Позов, з урахуванням уточнень обґрунтовано тим, що згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області від 03 лютого 2025 року у справі № 377/1000/24 встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 94 років, місце смерті: Україна, Луганська область, Новоайдарський район, село Денежникове. Село Денежникове було перейменовано на село Петропавлівське та входить до складу Новоайдарської селищної громади Щастинського району Луганської області, на якій у період з 24 лютого 2025 року по 25 лютого 2025 року велись бойові дії і яке є тимчасовою окупованою територією рф.
Позивач звернулась за оформленням спадщини після смерті батька до Славутицької державної нотаріальної контори. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 серпня 2025 року, виданого ОСОБА_3 , державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, дочка – ОСОБА_1 отримала спадщину з недоотриманої пенсії лише в сумі 283 360,00 грн, за період з 01 березня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті батька – ОСОБА_2 , 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З вищевикладеного вбачається, що відповідач не виплатив пенсію в зв`язку зі смертю пенсіонера пенсії за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року. Позивач отримала від Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області відповідь від 28 серпня 2025 року з якої вбачається, що розглянувши заяву від 05 серпня 2025 року про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера опрацьовано та рішенням ГУ ПФУ в Луганський області недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 , 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 283 360,00 гривень за період з 01 березня 2022 року по 30 квітня 2023 року нараховано у серпні 2025 року на розрахунковий рахунок банківської установи ПАТ КБ «Приватбанк». Також зазначили, що виплату пенсії померлому було призупинено з 01 травня 2023 року відповідно до п. 4 ст. 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців. Головне управління пенсійного фонду України в Луганській області відповідно до постанови КМУ від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», зобов`язанні відкрити рахунок у банку та здійснювати накопичення пенсії з 01 березня 2023 року по червень 2024 року, оскільки померлий одержував пенсійні виплати через Укрпошту і не мав банківських рахунків. ГУ ПФУ в Луганській області не виплатили суму пенсії, що належала ОСОБА_2 і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю з 01 березня 2023 року по червень 2024 року включно. 08 вересня 2025 року до відповідача направлена Заява про виплату/перерахування на банківський рахунок суму недоотриманої пенсії в зв`язку зі смертю пенсіонера пенсії за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року, в якій просили виплатити/перерахувати на банківський рахунок позивача ( НОМЕР_1 в 50046/927-ПАТ КБ «Приватбанк» суму недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року. У випадку відмови від такої банківської операції надіслати Славутицькій державній нотаріальній контори (вулиця Збройних Сил України, будинок, 3, місто Славутич, Вишгородський район, Київська область 07101) довідку про недоотриману пенсію ОСОБА_2 , 1929 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року з метою включення заявлених сум до спадкової маси в порядку ст. 1218 ЦК України. Станом на 25 вересня 2025 року відповіді від відповідача не надійшло, грошові кошти не виплачені, довідку про недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року з метою включення заявлених сум до спадкової маси в порядку ст. 1218 ЦК України відповідач не направив.
Постановленою судом ухвалою від 10 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та витребувано докази у справі, а саме: від відповідача – копію пенсійної справи ОСОБА_2 ; від нотаріуса – копію спадкової справи після ОСОБА_2 
27 жовтня 2025 року судом отримано відзив ГУ ПФУ в Луганській області на позовну заяву та докази у виді витягу з Електронної пенсійної справи ОСОБА_2 .
У відзиві представник відповідача заперечила проти задоволення позову. Вказала, що ОСОБА_2 на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) перебував на обліку в ГУ ПФУ Луганської області. Згідно з матеріалами електронної пенсійної справи, суми пенсії у період з березня 2022 року по квітень 2023 року нараховувались для виплати ОСОБА_2 (ЕПС НОМЕР_2 ) з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», але не були отримані пенсіонером. У період з березня 2022 року по квітень 2023 року ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства здійснювалось нарахування пенсії, яку пенсіонер не отримав. Виплату пенсії ОСОБА_2 було припинено з 01 травня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Оскільки макет пенсійної справи перебуває у приміщенні, розташованому на окупованій території, надати документи щодо припинення виплати не має можливості. За життя ОСОБА_2 з 01 травня 2023 року не виявив бажання поновити виплату пенсії, з заявою про поновлення виплати пенсії не звертався, повідомлення про неодержання пенсій від органів пенсійного забезпечення рф не надавав, тому пенсійні виплати з 01 травня 2023 року не нараховувалися та виплата пенсії не здійснювалася. Виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, яка ввійшла до складу спадщини, здійснюється виключно на підставі свідоцтва про право на спадщину. 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу обслуговування громадян № 9 у Київській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 № НОМЕР_3 . Датою звернення за отриманням пенсії є дата звернення особи, яка має право на виплату недоотриманої пенсії та надала усі передбачені законодавством документи. Недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 , за період з березня 2022 року по квітень 2023 у розмірі 283360,00 грн і виплачено в серпні 2025 року ОСОБА_1 на її рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» вказаний у заяві від 05 серпня 2025 року № 1578. Позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 нараховану та недотриману пенсію за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року в сумі 345 960 гривень, але ж пенсію померлого за березень та квітень 2023 вже виплачено в серпні 2025 позивачці.
Наголошує, що ненарахована пенсія не входить до складу спадщини, право на яку має позивач, у зв`язку з тим, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише нарахована пенсія. Право на нарахування пенсії та її виплату згідно зі статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить. Відповідач як спадкоємець не має права на те майно, яке за життя спадкодавця не було йому нараховано. В даному випадку зміст позовних вимог фактично зводиться до включення до складу спадщини того майна, якого не існує та право на яке спадкодавець за час життя не набув. Застосування іншого підходу фактично означатиме перегляд судом тих правовідносин, які виникли за час життя спадкодавця і стосовно законності яких спадкодавець не висловив жодних претензій. Норми ст. 46, 52 Закону №1058 та статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки ці норми стосуються вже нарахованих (належних на час смерті) пенсіонеру сум пенсії. Норма закону або підзаконного акта, яка б зобов`язувала органи Пенсійного фонду нараховувати суми пенсії за віком пенсіонерам після їх смерті за зверненням спадкоємців у законодавстві України відсутня. Не нараховані за життя суми пенсії, не можуть увійти до складу спадщини.
Постановленою судом ухвалою від 19 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що при здійсненні розрахунку пенсії, заявленої до стягнення позивачем визначений максимальний розмір пенсії з урахуванням надбавок, указаних в електронній пенсійній справі. Наголосив на свавільному зупиненні нарахування та виплати пенсії відповідачем спадкодавцю.
Представник відповідача у відзиві та запереченнях просила розглянути справу у відсутність представника.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд висновує таке.
За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, ухваленим 03 лютого 2025 року Славутицьким міським судом Київської області рішенням у справі № 377/1000/24, що набрало законної сили 06 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Славутицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення фактів, що мають юридичне значення задоволено. Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Новоайдар Новоайдарського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації на час смерті: АДРЕСА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Денежникове Новоайдарського району Луганської області, Україна.
Рішенням суду встановлено, окрім іншого, що досліджені судом докази підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації на час смерті: АДРЕСА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Денежникове Новоайдарського району Луганської області, яка є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 25 лютого 2022 року.
05 лютого 2025 року видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , серія НОМЕР_5 /а.с.15, зворот/.
Згідно з отриманою копією спадкової справи після ОСОБА_2 , в тому числі:
-11 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 /а.с.74/;
-11 лютого 2025 року нотаріусом розпочато спадкову справу, перевірено підстави спадкування, шляхом направлення запитів та отримання відповідей зі спадкового реєстру /а.с.75, 76/;
-13 березня 2025 року нотаріусом отримано відповідь про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , відсутність інформації про інших осіб, зареєстрованих за ідентичною адресою /а.с.80/;
-05 серпня 2025 року нотаріусом отримано інформацію від ГУ ПФУ в Луганській області № 239/02-14 від 17 липня 2025 року про суму нарахованої та недоотриманої ОСОБА_2 пенсії в розмірі 283 360,00 грн /а.с.50, 51, 88/;
-05 серпня 2025 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 та 05 серпня 2025 року нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 725, про право ОСОБА_1 , як доньки ОСОБА_2 , на недоотриману пенсію в сумі 283360,00 грн /а.с.16, 89/.
28 серпня 2025 року листом відповідача № 7917-8040/Б-02/8-1200/25 позивача повідомлено, що звернення з питання одержання недоотриманої пенсії за померлого ОСОБА_2 , яке надійшло за територіальною належністю з ГУ ПФУ у Київській області зареєстроване в ГУ ПФУ в Луганській області за № 8040/Б-1200-25, розглянуто та повідомлено, що члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За матеріалами електронної пенсійної справи суми пенсії за період з 01 березня 2022 року по 30 квітня 2023 року, нараховувалися для виплати ОСОБА_2 з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану», але не були отримані пенсіонером. Виплату пенсії померлому було призупинено з 01 травня 2023 року відповідно до пункту 4 частини першої статті 49 Закону № 1058 у зв`язку з неотриманням призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд. Особисту заяву позивача від 05 серпня 2025 року про виплату недоотриманої пенсії в зв`язку зі смертю пенсіонера опрацьовано та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 в сумі 283 360,00 грн за період з 01 березня 2022 року по 30 квітня 2023 року нараховано у серпні 2025 року на розрахунковий рахунок банківської установи ПАТ КБ «Приватбанк», день виплати – 28 число /а.с.14. зворот-51/; подання 05 лютого 2025 року ОСОБА_1 заяви про виплату допомоги на поховання /а.с.61/, 05 серпня 2025 року ОСОБА_1 заяви про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера /а.с.60/.
08 вересня 2025 року позивачем подано звернення до відповідача з вимогою виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 березня 2023 року по червень 2024 року /а.с.16, зворот-19/.
З наданих відповідачем витягів з Електронної пенсійної справи ОСОБА_2 вбачається, що: за алгоритмом розрахунку пенсії за віком ОСОБА_2 розраховано середньомісячний заробіток /а.с.59, зворот/; страховий стаж ОСОБА_2 для призначення пенсії за віком з індивідуальним перерахунком становить 42 роки 2 місяці 22 дні /а.с.59, 63-64/, за результатами перерахунку пенсії, проведеного 07 лютого 2025 року, повний страховий стаж вказаний 63 роки 2 місяці 22 дні, з 01 березня 2024 року по 31 березня 2024 року сума пенсії 23610,00 грн, з 01 квітня 2024 року по 31 грудня 2024 року – 23 610,00 грн, з 01 січня 2025 року довічно – 23 610,00 грн /а.с.57,зворот-58/.
З заяв по суті справи вбачається, що у цій справі виник спір між сторонами з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця.
Вирішуючи позов, суд висновує таке.
Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:
- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.
Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як отримувач пенсії. Позивач прийняв спадщину шляхом подання заяви до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку. Наявності інших спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом чи за законом, ніж позивач, судом не встановлено.
Також судом не встановлено і осіб, які б проживали з померлим на день його смерті. За таких обставин, пенсія, яка не одержана ОСОБА_2 враховуючи не отримання пенсії членам її сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті в порядку ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем за законом, який подав заяву про прийняття спадщини та яким є позивач.
Як указано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ. Верховний суд зауважив, що відповідно до статті 1227 ЦК України право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини і спадкується на загальних підставах.
У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
У справі, що розглядається спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії спадкодавця за період з 01 травня 2023 року по 30 червня 2024 року включно, яка не нараховувалася та не виплачувалася померлому відповідачем.
Розглядаючи заявлені вимоги, суд ураховує таке.
Щодо ефективного способу захисту порушеного права позивача.
З метою перевірки доводів позову в частині визнання права, а також ураховуючи, що для розгляду справи слід визначити наявність або відсутність конкретної суми ненарахованої та невиплаченої пенсії за життя ОСОБА_2 , ухвалою суду витребувано у відповідача докази у справу.
На виконання ухвали суду відповідачем надано витяг з електронної пенсійної справи, з якої неможливо встановити суму пенсії, яка б була призначена, або на яку б мав право ОСОБА_2 за життя у період з 01 травня 2023 року.
При цьому, проведений позивачем розрахунок пенсії в частині періоду з травня 2023 року по 31 грудня 2023 року має характер припущення /а.с.34/ та розрахований з урахуванням припущення про продовження нарахування пенсії у розмірі до припинення такого нарахування у травні 2023 року.
Також, ГУ ПФУ України в Луганській області не повідомило суд про місцезнаходження пенсійної справи, не надало інші докази та не повідомило причини ненадання. Відповідач зазначає, що за життя померлий ОСОБА_2 не виявив бажання поновити виплату пенсії, тому пенсійні виплати з травня 2023 року не отримані з вини пенсіонера. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. 
За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України.
При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід ураховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, – суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.
За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.
При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.
Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.
Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.
Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, – позивач повинен обрати саме такий спосіб.
Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту – суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.
Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.
Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.
Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.
Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia – «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 23 вересня 2019 року у справі № 917/1739/17, від 30 червня 2021 року у справі № 742/3238/17 та інших.
Отже, при визначенні розміру недоотриманої пенсіонером за життя пенсії, яка увійшла до складу спадщини, суд, виконуючи свій процесуальний обов`язок, належним чином дослідив подані сторонами докази у виді відповідей відповідача на запити позивача та нотаріуса, довідку про розмір призначеної пенсії ОСОБА_2 , надані суду відповідачем розрахунки та витяги з електронної пенсійної справи, перевірив їх, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, і, як наслідок, з`ясував, що наданими та отриманими судом доказами неможливо перевірити розмір недоотриманої пенсії та самостійно визначити цей розмір суд позбавлений можливості через ненадання відповідачем даних про розміри пенсії та надбавок до неї з урахуванням трудового стажу, індивідуальної індексації, надбавок, врахованих при призначенні пенсії пенсіонеру у період до квітня 2023 року. 
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, нормами ЦПК України визначено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
А тому, суд вважає, що вимога про визнання за позивачем та про стягнення з відповідача 309 100,00 грн недоотриманої суми пенсії не є належною у цих правовідносинах з урахуванням відсутності підтвердження розмірів пенсії. Однак, з урахуванням змісту порушеного права, за захистом якого звернувся позивач, є ефективним способом захисту порушеного спадкового права позивача саме вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю сум пенсії за період з 01 травня 2023 року до 30 червня 2024 року, належних спадкодавцеві.
Таким чином, суд висновує про те, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві пенсійні виплати ОСОБА_2 за період з 01 травня 2023 року до 30 червня 2024 року, на які він мала право за життя, але не отримував через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом. Тому позивач, як спадкоємець, має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».
Отже, доводи відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про неналежність не нарахованої пенсії до складу спадщини, відсутність звернення померлого за поновленням виплати є безпідставними. 
Позивач є спадкоємцем за законом, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отже успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті. 
Спадкодавець у період часу з 01 травня 2023 року по день смерті пенсійні виплати не отримував через їх не нарахування Пенсійним фондом, проте мав право на отримання пенсії в зазначений період, доказів правомірності припинення нарахування та виплати пенсії суду не надано, а тому суд висновує про те, що позивач, як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, яка входить до складу спадщини.
Посилання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у відзиві на необхідність застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини першої статті 10 та статті 20 Закону № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанову Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 299, яка набрала чинності після смерті спадкодавця, суд, з урахуванням викладеного вище, відхиляє.
При цьому, припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на її отримання.
Інші доводи та аргументи сторін, покладені в обґрунтування заяв по суті справи, як самі по собі так і у своїй сукупності не мають наслідком задоволення позовних вимог або відмову у них, а тому не аналізуються судом при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК Укрїни).
Так, позивач при зверненні до суду з цим позовом указала про звільнення від сплати судового збору та надала відповідні докази у виді посвідчення серії НОМЕР_6 . Відтак, судові витрати у виді судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд
в и р і ш и в:
позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити нарахування та виплатити спадкоємцю за законом – ОСОБА_1 , суми пенсії за період з 01 травня 2023 року до 30 червня 2024 року включно, належні спадкодавцю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 травня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, код в ЄДРПОУ 21782461; місцезнаходження за адресою: Луганська обл., Сіверськодонецький р-н, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, буд. 9.

Суддя          Д. О. Парфьонов