Номер провадження 2/754/6845/26
Справа №754/4312/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

02 червня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І.
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 91 137,15 грн.
Стислий виклад позицій сторін
12.03.2026 представник Акціонерного товариства "Сенс Банк" (надалі - Позивач), Рудницький Юлій Ігорович , подав до Деснянського районного суду міста Києва через підсистему "Електронний суд" позовну заяву до ОСОБА_1 (надалі - Відповідачка) про стягнення заборгованості.
Позивач просить суд стягнути з Відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 91 137,15 грн. Вказана сума складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 48 982,03 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 42 155,12 грн.
Також Позивач просить покласти на Відповідачку витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 25.07.2014 між Позивачем та Відповідачкою було укладено кредитний договір шляхом підписання Відповідачкою угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 612511839. Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальниці кредитні кошти. Проте Відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання, припинивши здійснювати платежі в рахунок повернення кредиту та сплачувати проценти, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Відповідачка подала відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволені позову, оскільки Позивач вже звертався до суду з приводу спору про той самий предмет і з тих самих підстав. Зокрема, Відповідачка вказує, що у № 754/2325/24 суд уже розглянув спір по суті та рішенням Деснянського районного суду міста Києва по справі № 754/2325/24 від 27.05.2025 у задоволенні вимог банку про стягнення заборгованоісті 40 053,19 грн відмовив повністю. Відповідачка стверджує, що Банк неправомірно здійснює нарахування відсотків на суму боргу, яка була визнана судом недоведеною. Розрахунок заборгованості постійно змінюється і не відповідає умовам договору. У попередній справі № 754/2325/24 Банк зазначав, що вже утримав з її рахунку 94 760,81 грн, вимагаючи додатково 40 053,19 грн, тоді як у новій заяві сума позову зросла до 91 137,15 грн. Загальна сума утриманих та заявлених до стягнення коштів становить майже 186 тисяч гривень, що на 500% перевищує будь-які можливі надані суми. Крім того, посилаючись на висновки судового рішення у справі № 754/2325/24, Відповідачка вказує на відсутність належних доказів самого факту укладання кредитного договору та видачі їй коштів. Вона зазначає, що Банк не надав первинних бухгалтерських документів (меморіальних ордерів), які б доводили перерахування кредитних коштів, а надана "Анкета-заява" підтверджує лише про ознайомлення з умовами або намір укласти договір у майбутньому, а не про факт виникнення боргу. З огляду на це, Відповідачка вважає дії банку незаконними, а позов - необгрунтованим. 
21.04.2026 копія відзиву була доставлена Позивачеві до його електронного кабінету в пісистемі "Електронний Суд", що підтверджується довідкою про доставлення елктронного документу.
Банк не скористався своїм правом щодо подання заперечень на відзив.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН, ОЦІНКА СУДУ
16.07.2014 Відповідачка підписала влапсноруч та заповнила Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" (12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк") на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту "Максимум-готівка". Підписавши анкету-заяву, Відповідачка підтвердила, що із змістом Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на Інтернет-сторінці Банку, Правилами користування банківською платіжною карткою, Тарифами, які є невід`ємною частиною Договору, ознайомлений та цілком згодний та беззаперечно підтвердила, що свій примірник Договору з усіма додатками, що підписаються в рамках обслуговування продукту «Максимум», отримала в день укладання договору разом із банківською платіжною карткою та ПІН-конверт до неї в неушкодженому стані. 
Банк прийняв пропозицію Відповідачки та підписав акцепт пропозиції. Анкета-Заява разом із Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Правилами користування карткою та Тарифами банку складає укладений між клієнтом та банком Договір про надання банківських послуг. 
25.07.2014 між АТ "Альфа-Банк" та Відповідачкою шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 612511839. Мета кредиту: на споживчі цілі. Відповідно до додатку до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту "Максимум-готівка") на підставі Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту Банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та випускає міжнародну платіжну картку World Debit Mastercard.
У п. 2.1 Додатку до договору зазначено, що ліміт картки 75 000,00 гривень, сума доступна клієнту 3100,00 гривень. Процентна ставка за користування відновлювальною лінією складає 20 відсотків річних на торгові операції та на операції зняття коштів (п. 2.25 Додатку до договору)
На підтвердження факту емісії платіжних карток Позивач надав до суду Довідку про видачу карток від АТ "Сенс Банк", відповідно до якої в межах Оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 612511839 від 25.07.2014, укладеної між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" (правонаступником якого є АТ "Сенс Банк") та Відповідачкою, було випущено дев`ять кредитних карток. Зокрема, перша картка № НОМЕР_2 була зареєстрована в системі Банку 25.07.2014, проте в графі щодо її видачі Позивач вказав "видача невідома". Надалі ця картка була анульована 21.09.2015. Подальша емісія карток здійснювалася систематично у періоди з 2015 по 2022 роки. Останню картку № НОМЕР_3 зареєстровано 19.01.2022 та анульовано 05.08.2022.
У наданій Позивачем Довідці про видачу карток від АТ "Сенс Банк" вказано РНОКПП Відповідачки як НОМЕР_4 , що не узгоджується з іншим матеріалам справи та позовній заяві, де вірно зазначено РНОКПП НОМЕР_5 . Також у тексті довідки відсутня дата її складання. Суд зауважує, що вказана довідка підтверджує лише факт реєстрації карток у внутрішній системі Банку та їх подальше анулювання, однак не містить жодних відомостей про фактичне вручення Відповідачці хоча б однієї з цих карток. 
20.07.2023 з метою досудового врегулювання спору Позивачем було надіслано Відповідачці досудову вимогу від 03.07.2023 щодо виконання договірних зобов`язань та дострокового повернення кредиту у зв`язку з простроченням. У досудовій вимозі Позивач вимагав протягом 30 календарних днів з моменту її отримання усунути порушення умов кредитного договору та достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі. Ця вимога не містила розрахунку чи вказівки на точний розмір боргу. 
15.02.2024 АТ "Сенс Банк" зверталося до суду з позовом до Відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором № 612511839 від 25.07.2014 станом на 28.02.2023 у розмірі 40 053,19 грн. Ця сума складалася з тіла кредиту (37 474.38 грн) та нарахованих на той момент відсотків. 
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 754/2325/24 було відмовлено у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 40 053,19 грн з підстав недоведеності. Вказане рішення набрало законної сили.
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема: набрало законної сили рішення суду, ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). 
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, у яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. В розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначила, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні у ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Суд, здійснивши безпосереднє дослідження та оцінку наданого Позивачем розрахунку заборгованості станом на 15.01.2026 та виписки з банківського рахунку, встановив, що Позивач повторно заявив до стягнення суму 40 053,19 грн (заборгованість за період з 25.07.2014 по 28.02.2023), що була предметом позову у спораві № 754/2325/24. Вказана сума була повністю включена Позивачем до нового розрахунку загальної заборгованості, яка становить 91 137,15 грн (прострочене тіло кредиту 48 982,03 грн; заборгованість за відсотками 42 155,12 грн) за період з 25.07.2014 по 15.01.2026.
З огляду на те, що вимоги про стягнення 40 053,19 грн вже були предметом судового розгляду, за наслідками якого ухвалено рішення по суті спору про відмову в позові з підстав недоведеності, Позивач позбавлений права повторно ініціювати спір про стягнення цієї ж суми.
За таких обставин, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 40 053,19 грн підлягає у закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.
Щодо стягнення решти заборгованості, що становить 51 083,96 грн (91 137,15 грн - 40 053,19 грн), Суд встановив, що згідно з розрахунком заборгованості та виписки з баніквського рахунку за весь період дії кредитного договору (з 25.07.2014 по 15.01.2026) загальна сума знятих коштів (використаного кредитного ліміту) становить 80 840,90 грн, а загальна сума коштів, яка була сплачена (зарахована на рахунок) Відповідачкою, становить 89 057,75 грн. 
При цьому, Суд зауважує, що починаючи з березня 2022 року, у графі зняття коштів з рахунку відображається 0,00 грн, що означає повну відсутність видаткових операцій (зняття готівки чи безготівкових розрахунків) з боку Відповідачки, тобто використання кредитних коштів. Наступне зростання кредитної заборгованості відбувалося виключно внаслідок застосування Банком механізму капіталізації, результати якого відображені у графі "Овердрафт" (несанкціонована заборгованість). Зокрема, щомісяця Банк нараховував відсотки та комісію (1 400 грн -1500 грн). Відповідачка їх не сплачувала, тому Банк не залишав їх у графі "Відсотки", а автоматично переводив частину цих нарахувань у розділ "Овердрафт" (стовпчики 27-30 розрахунку), після чого додавав їх до суми основного тіла кредит.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц).
Надана Позивачем банківська виписка не підтверджує зняття кредитних коштів Відповідачкою після ухвалення рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2025 у справі № 754/2325/24. Банк збільшив тіло кредиту з 37 474 грн (станом на лютий 2023) до 48 982,03 грн, а також нарахував проценти. Збільшення боргу за період з березня 2023 по січень 2026 року відбулося, оскільки Банк продовжував нараховувати відсотки на кредитну заборгованість, у стягненні якого йому вже було відмовлено за рішенням суду. Водночас нарахування відсотків на суму заборгованості, яка була визнана судом недоведеною, є безпідставним, оскільки суперечить принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Принцип правової визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata ("вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити у світлі преамбули до Конвенції, яка проголошує верховенство права частиною спільної спадщини договірних держав. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає, серед іншого, що ухвалене судами остаточне рішення не може ставитися під сумнів. Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, що є принципом остаточності судових рішень. Він, зокрема, означає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою проведення повторного слухання і нового вирішення справи. Відступ від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", від 29 жовтня 2015 року у справі "Устименко проти України").
Принцип res judicata передбачає не лише повагу до рішення суду з точки зору використання процедур оскарження, але й з погляду неможливості повторного звернення до суду з тотожним позовом. Інакше кажучи, відповідно до цього принципу справа, що вже була вирішена судом, не може стати предметом нового судового розгляду. Зокрема, ЄСПЛ у рішенні від 15 липня 2010 року у справі "Ющенко та інші проти України" з-поміж іншого зазначив, що нове вирішення тих самих питань, які були вирішені в іншому провадженні у цивільній справі, звело нанівець закінчене раніше провадження, а це несумісно з принципом правової визначеності.
Отже, беручи до уваги те, що Позивач не довів, що після ухвалення рішення у справі у справі № 754/2325/24 Відповідачка фактично отримувала та використовувала кредитні кошти у заявленому розмірі; враховуючи, сума заборгованості у розмірі 40 053,19 грн вже була предметом судового розгляду та визнана судом недоведеною у справі № 754/2325/24, рішення в якій набрало законної сили, що зумовлює закриття провадження в цій частині згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України відповідно до принципу правової визначеності (res judicata); та зважаючи на те, що решта заявлених вимог у розмірі 51 083,96 грн є виключно похідною від непідтвердженого основного боргу і сформована шляхом переведення комісій та відсотків у тіло кредиту з подальшим нарахуванням відсотків на відсотки, Суд дійшов висновку, що наданий Позивачем односторонній розрахунок заборгованості не може вважатися належним та достатнім доказом наявності боргу, а отже, позовні вимоги у чіншій частині боргу у сумі 51 083,96 грн є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). У задоволенні позову відмовлено, а в частині вимог провадження закрито, тому судові витрати залишаються за Позивачем.
УХВАЛИВ:
Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 40 053,19 грн - закрити.
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 51 083,96 грн відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 Цивільного процесуального кодексу України) - 02.06.2026.
Суддя        Інна КОВАЛЕНКО