ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1590/26	

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область 
про стягнення 1 027 942 388,88 грн., - 

Суддя Бажанова Ю.А.
Секретар судового засідання Олійник Т.В.

Представники:
від позивача: Єгоров В. С., довіреність №14-322 від 30.12.2025
від відповідача: Демченко А.Г., довіреність №2 від 31.12.2025

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в якій просить стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на свою користь кошти в розмірі 1 027 942 388,88 грн., в тому числі основний борг у розмірі 542 560 054,90 грн., 3 % річних у розмірі 80 621 997, 35 грн., інфляційні втрати у розмірі 404 760 336, 63 грн.
Судові витрати просить покласти на відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням умов договору постачання природного газу № 20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 року, в частині повної та своєчасної оплати отриманого природного газу. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.04.2026.
08.04.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
08.04.2026 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
10.04.2026 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про заміну представника позивача, що братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
13.04.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у стягненні інфляційних втрат та 3% річних у межах сум, зазначених у протоколах.
Відповідач зазначає, що позивачем, знаючи про сплив строків позовної давності не подано до суду, як це передбачено процесуальним законодавством разом із першою заявою по суті (для позивача – це позовна заява) заяви (клопотання) про поновлення процесуальних строків, тому позивач позбувся права на подання клопотання про поновлення строків. Згідно статті 118 Господарського процесуального кодексу України - право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Отже строки позовної давності мають бути застосовані судом.
Відповідач зазначає, що Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа", не платило за газ не тому, що не хотіло, а тому, що держава (кредитор у широкому сенсі) не виконала свій обов`язок з виплати компенсації. 
14.04.2026 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив в якій просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позивач зазначає, що ним не пропущено строк позовної давності у зв`язку з тим, що пунктом 9.3 договору сторони передбачили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років. Також посилається на те, що в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
15.04.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення 
У судове засідання, яке відбулося 15.04.2026 з`явилися представники позивача, відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче провадження у справі на 06.05.2026.
30.04.2026 від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
06.05.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про долучення доказів.
06.05.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" до Господарського суду Дніпропетровської області надійшли пояснення на позовну заяву.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про залучення до розгляду справи у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, Дніпропетровську обласну військову адміністрацію.
У судове засідання 06.05.2026 з`явився представник позивача та представник відповідача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в засіданні на 27.05.2026.
27.05.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшло клопотання, в якому відповідач просив оголосити перерву у справі до вирішення питання у справі про банкрутство №904/2481/26. 
У судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2026, представник відповідача просить задовольнити клопотання про оголошення перерви до вирішення питання у справі про банкрутство №904/2481/26, представник позивача заперечував, посилаючись на відсутність перешкод для розгляду справи. 
У судовому засіданні 27.05.2026 судом відмовлено у задоволенні клопотання Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про оголошення перерви у справі до вирішення питання у справі про банкрутство №904/2481/26. 
В подальшому представник Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заявив клопотання про оголошення перерва для подання заяви про визнання позову; представник позивача не заперечував проти задоволення цього клопотання. 
У судовому засіданні 27.05.2026 оголошено перерву до 03.06.2026. 
01.06.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшла заява про визнання позову, в якій враховуючи обраний спосіб захисту порушених прав позивача, відповідач визнає наявну заборгованість за договором постачання природного газу №20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 на загальну суму, згідно позовних вимог в розмірі 1 027 942 388, 88 грн. та, враховуючи визнання позову просить суд вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.
У судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2026, представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, у разі прийняття судом заяви про визнання позову просив повернути 50% сплаченого судового збору з Державного бюджету України, представник відповідача підтримав заяву про визнання позовних вимог. 
У судовому засіданні 03.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ВСТАНОВИВ: 

24.09.2020 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (споживач) (код ЕІС 56XQ00003915400F) укладено договір постачання природного газу № 20/21-5129-ТЕ-5, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).
Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2020 – квітні 2021 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 72 313,0 тис.куб.метрів в тому числі по місяцях жовтень 2020, 4 289,0 тис.куб.м., листопад 2020, 11 532,0 тис.куб.м., грудень 2020, 13 772,0 тис.куб.м., січень 2021, 16 312,0 тис.куб.м., лютий 2021, 13 211,0 тис.куб.м., березень 2021, 11 497,0 тис.куб.м., квітень 2021, 1 700,0 тис.куб.м.
Згідно з пунктом 3.1. договору постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 власного видобутку (видобутий на території України) тц/або імпортований газ, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до пункту 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений постачальником до свого реєстру, з урахуванням положень пункту 3.3. даного договору.
В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період (розміщується на офіційному веб-сайті постачальника), також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього договору).
Відповідно до пункту 3.9. договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом:
Відповідно до пункту 3.9.1. договору копію акту про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ/ГТС та споживачем, відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи/Кодексу газорозподільних систем;
Відповідно до пункту 3.9.2. договору інформацію за підписом уповноваженої особи споживача стосовно обсягів природного газу, використаних виключно в періоді (періодах) розрахункового періоду, коли він був включений до реєстру споживачів постачальника (відповідно до пункту 3.8 цього договору), з розбивкою цих обсягів природного газу, за категоріями використання газу (у тому числі згідно з цим договором). Цю розбивку споживач розраховує самостійно, несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації. Зазначена інформація не підлягає перевірці з боку постачальника і приймається постачальником як підтвердження фактично використаних споживачем обсягів газу в розрахунковому періоді.
Відповідно до пункту 3.9.3. договору підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим договором і з урахуванням пункту 3.8 цього договору, його фактична ціна та вартість.
Відповідно до пункту 3.10. договору постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.
Відповідно до пункту 3.11. договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.
Відповідно до пункту 4.1. договору ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу , відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положення (із змінами та доповненнями) та інших нормативних-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачем, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статі 11 Закону України "Про ринок природного газу" (далі – Прейскурант); прейскурант розміщується на офіційному вебсайті постачальника; до ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу за газотранспортної системи (розподіл потужності); у разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Згідно з пунктом 4.2. договору ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.
У разі непідписання/несвоєчасного підписання сторонами відповідної додаткової угоди, сторони при оформленні актів приймання-передачі природного газу і визначенні ціни (пункти 3.9-3.10 цього договору) користуються Прейскурантом.
Згідно з пунктом 4.3. договору ціни на природний газ, зазначені в прейскуранті, є обов`язковими за цим договором з моменту введення їх в дію (з дати, зазначеної у відповідному прейскуранті). Споживач самостійно відслідковує інформацію щодо цін на відповідний розрахунковий період (місяць постачання) і вважається повідомленим про зміну цін здати розміщення інформації на веб-сайті постачальника, але не пізніше дати введення їх в дію, або з дати направлення на електронну адресу споживача (зазначену в розділі 12 цього договору) проекту додаткової угоди, інформаційного повідомлення тощо.
Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (пункт 4.4. договору).
Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду; остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Згідно з пунктом 5.3. договору оплата за природний газ здійснюється таким чином:
1) Споживач перераховує кошти за природний газ на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, за реквізитами відповідно до розділу 12 договору;
2) Постачальник зараховує кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання постачальника, відкритий в установі уповноваженого банку, як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості;
3) кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як оплата за поточний розрахунковий період виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором;
4) кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата виключно за умови відсутності заборгованості за цим договором та здійснення повних розрахунків за поточний розрахунковий період;
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника, за реквізитами відповідно до розділу 12 договору.
Відповідно до пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Відповідно до пункту 10.3. договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього договору:
1) усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.4 та 10.5 цього договору;
2) будь-які документи (акти, розрахунки, протоколи тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню та/або інших бюджетних платежів протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:
не можуть бути використані для внесення змін до цього договору;
можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору.
Пунктом 11.1. визначено, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2021 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Сторони підписали додаткові угоди №1 від 26.10.2020, №2 від 23.11.2020, №3 від 22.12.2020, №4 від 29.01.2021, №5 від 26.02.2021, № 6 від 26.03.2021, №8 від 05.05.2021, №9 від 28.04.2021.
Зокрема, додатковою угодою №1 від 26.10.2020 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 жовтня 2020 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року (включно) за цим договором складає 5 374,100 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 6 448,920 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 5 498,26 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 6 597,91 грн. "
Додатковою угодою №2 від 23.11.2020 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) за цим договором складає 5 375,370 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 6 450,444 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 5 499,53 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 6 599,44 грн. "
Додатковою угодою №3 від 22.12.2020 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 грудня 2020 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) за цим договором складає 6 103,100 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 323,720 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 227,26 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 472,71 грн. " 
Додатковою угодою №4 від 29.01.2021 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 січня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року (включно) за цим договором складає 7 331,45 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 8 797,74 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 7 455,61 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 8 946,73 грн. " 
Додатковою угодою №5 від 26.02.2021 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 лютого 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року (включно) за цим договором складає 6 841,15 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 8 209,38 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 965,31 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 8 358,37 грн. " 
Додатковою угодою №6 від 26.03.2021 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 березня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 березня 2021 року за цим договором складає 6 279,77 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 535,724 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 березня 2021 року природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 403,93 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 684,72 грн. "
Додатковою угодою №8 від 05.05.2021 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити пункт 5.1 Розділу 5. " Порядок та умови проведення розрахунків» цього Договору підпунктом 5.1.1 у наступній редакції:
"5.1.1. Оплата за природний газ, переданий за період з січня по квітень 2021 року, здійснюється Споживачем двома частинами та виключно грошовими коштами наступним чином:
до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу, Споживач зобов`язаний сплатити вартість природного газу (Во), розраховану за формулою:
Во = Вф— Вв, де
Вф - вартість фактично використаного споживачем природного газу у відповідному розрахунковому періоді, яка визначається в акті приймання-передачі (з урахуванням тарифу на транспортування та ПДВ), грн.;
Вв - вартість природного газу, на яку відповідно до умов меморандуму споживачу надається відстрочка платежу (за період з січня по квітень 2021 року) і яка розраховується за формулою:
Вв = Оф * (Цпр — Цт) Кпдв і де
Оф - фактичний обсяг газу, використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді, зазначений в акті приймання-передачі, тис.куб.м;
Цпр - ціна природного газу (без урахування ПДВ та тарифу на транспортування) за розрахунковий період, яка визначається відповідно до розділу 4 "Ціна природного газу" цього Договору, грн/тис.куб.м;
Цт - ціна природного газу, яка врахована в тарифах на послуги з теплопостачання (вартості теплової енергії) для населення, за якими протягом січня-квітня 2021 року фактично нараховується плата кінцевим споживачам (населенню), але не нижче граничної ціни природного газу, встановленої для побутових споживачів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірус SARS-CoV-2", яка складає 5 700,84 грн/тис. куб.м (без урахування ПДВ та тарифу на транспортування).
Це споживач визначає самостійно на підставі підтверджуючого документа, який надається постачальнику, а саме:
у разі встановлення тарифів на теплову енергію – довідку органу, яким встановлено чинний тариф кінцевим споживачам (населенню), в якій зазначено номер та дату рішення про встановлення тарифу, розмір тарифу, дату набуття чинності тарифу, період дії тарифу та враховану в тарифах ціну природного газу (без урахування ПДВ та тарифу на транспортування), грн/тис.куб.м (далі - довідка). 
у разі, якщо для споживача встановлення тарифів чинним законодавством не передбачено, споживач надає належним чином оформлену довідку про ціну на природний газ, яка застосовується у розрахунках оплати споживачами за використану теплову енергію за відповідний розрахунковий період (далі також - довідка).
Якщо ціна природного газу, зазначена в довідці (без урахування ПДВ та тарифу на транспортування), нижче ціни 5 700,84 грн/тис. куб.м, тоді Цт = 5 700,84 грн/тис. куб.м.
Для розрахунку Вв на період січень-квітень 2021 року за цим договором Цт = 6 235.51 грн/тис.куб.м (без урахування ПДВ та тарифу на транспортування).
Кпдв- коефіцієнт, який враховує ставку ПДВ і дорівнює 1,2.
до 30 вересня 2021 року (включно) споживач зобов`язаний сплатити вартість природного газу, яка дорівнює значенню Вв."
Додатковою угодою №9 від 28.40.2021 до договору постачання природного газу від 24.09.2020 №20/21-5129-ТЕ-5 сторони вирішили доповнити з 01 квітня 2021 року пункт 4.2 Розділу 4. "Ціна природного газу" цього Договору абзацами у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року (включно) за цим договором складає 6 522,860 гривень, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%, усього разом з ПДВ - 7 827,432 грн.
До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.19 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 148,99 грн.
Споживач зобов`язується сплатити за використаний з 01 квітня 2021 року по 30 квітня 2021 року (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування - 6 647,02 грн. за 1000 куб. м. без ПДВ, крім того ПДВ - 20%, усього разом з ПДВ - 7 976,42 грн. "
На виконання умов договору позивач поставив відповідачу у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року природний газ на загальну суму 542 560 054,90 грн., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2020 на суму 2 819 193,65 грн., від 30.11.2020 на суму 62 094 756,97 грн., від 31.12.2020 на суму 102 231 980,60 грн., від 31.01.2021 на суму 134 783 467,99 грн., від 28.02.2021 на суму 120 360 172,24 грн., від 31.03.2021 від 90 468 103,70 грн., від 30.04.2021 на суму 29 802 379,75 грн.
Вказані акти підписані сторонами без будь-яких зауважень.
Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, оплату поставленого природного газу у розмірі 542 560 054,90 грн. не здійснив, у зв`язку з чим заборгованість складала на момент подання позову 542 560 054,90 грн. (заборгованість за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року), що і є причиною виникнення спору. 
Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача 542 560 054,90 грн., 80 621 997, 35 грн. 3 % річних, 404 760 336, 63 грн інфляційних втрат.
Предметом доказування у справі є обставини укладання договору постачання природного газу № 20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020, факт поставки газу, наявність / відсутність підстав для стягнення заборгованості, наявність / відсутність прострочення оплати, періоди прострочення, наявність / відсутність підстав для 3% річних та інфляційних втрат. 
Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України) (чинний на час спірних правовідносин).
Згідно з нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (чинний на час спірних правовідносин) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України). 
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Згідно з частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 
Статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (статті 663 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). 
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 542 560 054,90 грн заборгованості за поставлений газ за договором постачання природного газу № 20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 року за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.
Між сторонами підписано без заперечень та зауважень акти приймання-передачі природного газу на загальну суму 542 560 054,90 грн, а саме: від 31.10.2020 на суму 2 819 193,65 грн., від 30.11.2020 на суму 62 094 756,97 грн., від 31.12.2020 на суму 102 231 980,60 грн., від 31.01.2021 на суму 134 783 467,99 грн., від 28.02.2021 на суму 120 360 172,24 грн., від 31.03.2021 від 90 468 103,70 грн., від 30.04.2021 на суму 29 802 379,75 грн.
З урахуванням пункту 5.1 договору строк оплати за поставлений газ у сумі 542 560 054,90 грн. за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року є таким, що настав. 
Доказів сплати відповідачем заборгованості в зазначеному розмірі суду не надано, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову не спростовано, позов визнано відповідачем. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача за користь позивача заборгованості за поставлений газ у сумі 542 560 054,90 грн. за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 80 621 997, 35 грн. 3% річних за загальний період з 26.11.2020 по 28.02.2026 та 404 760 336, 63 грн. інфляційних втрат за загальний період з грудня 2021 року до лютого 2022 року.
Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Отже відсутність у відповідача необхідних коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Контррозрахунку відповідач до суду не надав; правильність арифметичного розрахунку, який здійснив позивач, відповідач також не заперечив, позовні вимоги визнав. 
Щодо доводів відповідача про включення його до Реєстру в 2017 році та перебування там до 02.04.2026, що, на думку відповідача, нарахування інфляційних втрат та 3% річних припадають на період перебування підприємства відповідача в Реєстрі, а отже й під юридичний вплив відповідного законодавства щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств, у тому числі норм Закону України №2479-ІХ, господарський суд зазначає таке. 
29.07.2022 року набув чинності Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 2479-ІХ, яким внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016.
Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" один з видів заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.
Відповідно до абзацу 9 статті 4 Закону № 1730- VIII взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з абз. 13 статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Таким чином, врегулювання заборгованості в рамках Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" для учасників процедури врегулювання заборгованості, зокрема, відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості згідно договорів проведення взаєморозрахунків (стаття 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії") та договорів реструктуризації заборгованості (стаття 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії").
Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1403 перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості з різниці в тарифах, не погашеної на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі - договір про організацію взаєморозрахунків), обсяг якої розраховано теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, що здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення споживачам (далі - суб`єкти господарювання) відповідно до Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 977 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 76, ст. 4794), та підтверджено рішенням територіальної комісії (пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України №1403).
Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України №1403).
Матеріалами даної справи підтверджено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 542 560 054,90 грн за договором постачання природного газу № 20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).
Предметом спору у справі № 904/1590/26 є майнова вимога про стягнення основної заборгованості за поставлений газ. Така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно статті 4 Закону 1730- VIII та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі статтею 5 Закону 1730- VIII . 
Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії", без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій, не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі.
Відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості (його включено до Реєстру, затверджено суму різниці в тарифах), однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору, або що предмет спору відсутній, оскільки договір про організацію взаєморозрахунків згідно статті 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" або договір про реструктуризацію заборгованості згідно з статтею 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" не було укладено.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2024 року у справі № 925/636/23 сформував правову позицію щодо застосування норм стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730-VIII.
Так, Верховний Суд, зокрема, зазначив наступне:
"32. На момент виникнення спірних правовідносин та протягом періоду, за який виникла заборгованість, не було запроваджено мораторію на підвищення цін на природний газ. У спірний період відповідач у відносинах щодо постачання теплової енергії та гарячої води для населення діяв згідно з тарифами, щодо яких не було запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування, тому Верховний Суд вважає безпідставним посилання скаржника на мораторій, встановлений цим Законом, а також заборгованість з різниці в тарифах, що виникла внаслідок його реалізації.
47. Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
50. Ані договір постачання природного газу, ані Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 1 червня 2021 року, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.
51. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд в аспектів доводів та вимог касаційної скарги робить такий висновок щодо застосування норм статті 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-І:
1) стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-ІХ має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;
2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1401;
3) Закон не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.
59. Згідно з підпунктів 2 та 5 пункту 9 Примірного договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (додаток 2 до Порядку) сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору. Отже, виключно після укладення цього договору відповідач звільняється від виконання обов`язку, а після проведення розрахунків (перерахування коштів на погашення заборгованості) у порядку встановленому цим договором, зобов`язання сторін припиняються. Ухвалення рішення у справі про стягнення заборгованості не впливає на можливість укладання відповідно до договору. Наявність спору про укладення такого договору не впливає на можливість постановлення судового рішення у справі. Наведене виключає необхідність зупинення провадження у справі ".
Між тим, у зв`язку із неукладенням договору (договорів) про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ та у зв`язку із закінчення строку дії договору (договорів) відповідача виключено з Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
При цьому відповідно до статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, а також на заборгованість, реструктуризовану відповідно до статті 5 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, якщо інше не передбачено цим Законом.
Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 5 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.
Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює сумі тримісячних платежів за таким договором, є підставою для:
дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості;
нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафу, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань згідно з умовами договорів про постачання (купівлю-продаж) природного газу, надання послуг з розподілу або транспортування природного газу.
Відповідно до частин 1, 3, 5 статті 6 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" на реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.
Повне або часткове нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону, у розмірі, що дорівнює (або перевищує) сумі тримісячних платежів за цим договором, та/або здійснення розрахунків за поточне споживання електричної енергії, послуги з розподілу/передачі електричної енергії, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі менше 95 відсотків є підставою для:
дострокового стягнення всієї реструктуризованої та непогашеної заборгованості згідно з договором про реструктуризацію заборгованості;
нарахування на непогашену суму реструктуризованої заборгованості неустойки (штрафів, пені), процентів річних, інфляційних нарахувань.
Відтак, суд відхиляє твердження відповідача, що стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат є зловживанням правом, оскільки така відповідальність за неналежне виконання грошових зобов`язань прямо передбачена положеннями статтею 625 Цивільного кодексу України.
Твердження відповідача, що позивач не є "просто приватною компанією, яка хоче отримати свій прибуток та інфляційні і 3% річні", а є пов`язаною з Кабінетом Міністрів України особою, які несуть спільну відповідальність за поставку відповідачу природного газу, не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку належним чином виконувати умови, укладеного з позивачем договору та про неможливість покладення на відповідача відповідальності (у вигляді можливості нарахування процентів річних та інфляційних втрат) за неналежне виконання взятих на себе грошових зобов`язань за договором про поставку природного газу.
Підприємство позивача в спірний період здійснювало постачання природного газу відповідачу на виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України (Постанова Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу"). Постанова №867 покладала на позивача спеціальні обов`язки щодо постачання газу виробникам тепла. Вона діяла до травня 2021 року. Однак дана постанова не звільняла відповідача від обов`язку сплачувати отриманий від позивача у спірний період природний газ і не забороняла нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на прострочену заборгованість. Докази зворотного матеріали справи не містять.
Приймаючи рішення у справі суд бере до уваги, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України не є стороною вищевказаного договору, а тому суд не може приймати рішення щодо їх прав та обов`язків. 
Отже твердження відповідача про те, що сторони договору діяли не як вільні юридичні особи, а як спеціальні суб`єкти, які виконували спеціальні обов`язки, покладені на них Державою Україна не знайшли свого підтвердження в наявних матеріалах справи.
Посилання відповідача на службову записку від 16.04.2026, в якій повідомляється, що станом на 16.04.2026 територіальною комісією з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Дніпропетровської обласної державної адміністрації відповідачу узгоджено попередній обсяг заборгованості з різниці в тарифах у сумі 1 532 267 055,90 грн, відхиляються судом, оскільки стосуються періоду з 01.06.2021 до 31.12.2025.
Зміст службової записки від 16.04.2026 не стосується спірного періоду заборгованості (з жовтня 2020 року по квітень 2021 року).
Таким чином надані відповідачем протоколи Територіальної комісії на суму понад 1,5 мільярда грн не можуть слугувати підставою для застосування до спірних правовідносин положень статті 613 Цивільного кодексу України в частині прострочення кредитора. 
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Пунктом 9.3 договору сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Позивач про порушення свого права відповідачем довідався починаючи з 26.11.2020, 29.12.2020, 26.01.2021, 26.02.2021, 26.03.2021, 27.04.2021 та 26.05.2021.
Під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) " (далі - Закон №540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом №540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.03.2023 у справі №910/18489/20 (провадження №12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон №2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 №3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини” (далі - Закон №3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX “Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон №3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Таким чином в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX.
Закон скасував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
Таким чином, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже оскільки в цій справі станом на 26.11.2020 позовна давність щодо позовних вимог про стягнення основної заборгованості інфляційних втрат та трьох процентів річних не спливла, то перебіг цього строку був зупиненим (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).
З огляду на приписи статей 256, 257 Цивільного кодексу України, пункт 12, пункт. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також враховуючи дату звернення позивача із даним позовом до суду - 25.03.2026 та дату виникнення прострочення зі сплати заборгованості починаючи з жовтня 2020 року (26.11.2020), суд дійшов висновку, що строк позовної давності у даній справі позивачем не пропущений. Висновку суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 (провадження №12-19гс25) (п. 86-96).
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частиною 1 статті 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (частини 4, 5 статті 191 Господарського процесуального кодексу України).
01.06.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшла заява про визнання позову, в якій враховуючи обраний спосіб захисту порушених прав позивача, відповідач визнає наявну заборгованість за договором постачання природного газу №20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 на загальну суму, згідно позовних вимог в розмірі 1 027 942 388, 88 грн. та, враховуючи визнання позову просить суд вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов до висновку, що заява Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 027 942 388,88 грн. (542 560 054,90 грн. заборгованості + 80 621 997, 35 грн. 3% річних + 404 760 336, 63 грн. інфляційних втрат).
За положеннями частин 1, 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (частина 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір").
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в засіданні на 27.05.2026.
Між тим, до початку розгляду справи по суті представник Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заявив клопотання про оголошення перерва для подання заяви про визнання позову. 
У судовому засіданні, яке відбулось 27.05.2026 судом оголошено перерву до 03.06.2026. 
01.06.2026 від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшла заява про визнання позову, в якій враховуючи обраний спосіб захисту порушених прав позивача, відповідач визнає наявну заборгованість за договором постачання природного газу №20/21-5129-ТЕ-5 від 24.09.2020 на загальну суму, згідно позовних вимог в розмірі 1 027 942 388, 88 грн. та, враховуючи визнання позову просить суд вирішити питання повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.
Враховуючи, що заява про визнання позовних вимог подана відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України, статті 7 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 465 920,00 грн. судового збору; судовий збір у сумі 465 920,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі частини 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір") на підставі ухвали господарського суду. 
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення 1 027 942 388,88 грн задовольнити. 
Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, пров. Цісик Квітки, будинок 9; ідентифікаційний код 03342184) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) 542 560 054,90 грн. заборгованості, 80 621 997, 35 грн. 3% річних, 404 760 336, 63 грн. інфляційних втрат, 465 920,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) із Державного бюджету України 465 920,00 грн. судового збору, перерахованого платіжним дорученням №0000059182 від 25.03.2026, про що постановити ухвалу. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне рішення складено 03.06.2026

Суддя Ю.А. Бажанова