КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 761/39715/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/10231/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Анохін А.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1378-6779 від 10.04.2024 у розмірі 103 000 грн. 00 коп., з яких: 20600 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 82400 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.04.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1378-6779. 
Відповідно до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 20 600,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видач кредиту - 15,00 % від суми кредиту, знижена % ставка - 1,20 % в день; стандартна % ставка - 1,50 % в день. 
Однак, незважаючи на повне виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачкою, остання порушив умови кредитного договору та не виконала свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим станом на 14.01.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 115 524,80 грн, із яких: 20 600,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 91 834,80 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 3 090,00 грн - прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту.
Разом з тим, позивач вказував, що ним було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості відповідачу за нарахованими комісією та процентами у загальній сумі 12 524,80 грн за умови погашення відповідачем решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 103 000,00 грн.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.02.2026 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1378-6779 від 10.04.2024 в розмірі 103 000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 20 600 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 82 400 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в сумі 2422,40 грн.
В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача простроченої заборгованості за нарахованими процентами за кредитним договором № 1378-6779 від 10.04.204 у розмірі 82400 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом при вирішенні позовних вимог не враховано п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України.
Посилається на те, що суд не звернув уваги, що нараховані відсотки у чотири рази перевищують борг по кредиту, що порушує принципи розумності, справедливості та добросовісності. Стягнення відсотків у заявленому позивачем розмірі є явно неспівмірним, створює надмірний фінансовий тягар для відповідача, призводить до безпідставного збагачення кредитора, має ознаки прихованої штрафної санкції.
Разом з цим наголошує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у таки спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
04.05.2026 до суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менш тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.04.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1378-6779.
Згідно із п. 2.2. договору кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
У пункті 2.3. договору зазначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування (більш детально див. п. 5.3 договору).
Пунктом 3.1. договору передбачено, що цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Як встановлено із договору про відкриття кредитної лінії № 1378-6779 від 10.04.2024, відповідачці було надано одноразовий ідентифікатор С7952, яким відповідачкою було підписано кредитний договір.
Загальний розмір кредиту (сума кредиту) за договором становить 20600,00 (двадцять шість тисяч) гривень. Дата видачі кредиту: 10.04.2024 (п. 4.1 договору).
Відповідно до п. 4.2. договору спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1 цього договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику (оригіналу) договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту.
Згідно із п. 4.3. договору плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом. Тип процентної ставки за користування кредитом - фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватись можливість скористатися кредитом за промо-ставкою та/або пільговою, та/або зниженою процентними ставками.
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою ставкою) (п. 4.6 договору).
Комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від суми виданого кредиту (п. 4.7. договору).
Пунктом 4.9 договору передбачено строк кредитування, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 03.02.2025.
В реквізитах сторін (п. 13 договору) передбачені, серед іншого, номер особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 , а також одноразовий ідентифікатор (одноразовий пароль) С7952, яким підписано кредитний договір зі сторони відповідачки.
Одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) С7952 відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту/інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, а ідентифікатором (одноразовим паролем) 7952 - також таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором відповідно до Методики Національного банку України.
На підтвердження перерахування коштів позивач надав довідку системи LiqPay, відповідно до якої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 10.04.2024 перерахувало кошти на суму 20600,00 грн. на картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 .
Аналогічні відомості зазначені у довідці АТКБ «ПриватБанк».
Одержання суми кредиту відповідачкою не заперечувалося.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1378-6779 від 10.04.2024 станом на 26.08.2025 загальна сума заборгованості становить 115524,80 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 20600,00 грн та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 91834,80 грн. та комісії у розмірі 3090 грн.
Разом з тим, позивачем надані правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі також правила). Правила встановлюють порядок та умови проведення акції «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненню заборгованості серед споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», яка передбачає часткове списання заборгованості позичальника за укладеним ним кредитним договором для осіб, що приймуть участь в акції згідно з умовами правил. Метою вказаної акції є сприяння виконанню клієнтами позивача своїх зобов`язань шляхом їх зменшення за рахунок часткового прощення (припинення) зобов`язань учасника акції за укладеним ним кредитним договором з позивачем.
На підставі вказаних правил до відповідача була застосована програма лояльності щодо часткового списання заборгованості, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1378-6779 від 10.04.2024 у розмірі 103 000 грн. 00 коп., з яких: 20600 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом; 82400 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка, на переконання суду, відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, дійшов висновку, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Водночас, суд відхилив твердження відповідачки про те, що розмір нарахованих процентів є не співмірним із сумою кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності, а також є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач оспорювала положення договору щодо розміру та порядку сплати процентів за користування кредитом з підстав їх несправедливості.
З урахуванням такого суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог у повному обсязі.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може та з огляду на те, що рішення суду оскаржується ОСОБА_1 лише в частині заборгованості за простроченими відсотками, доходить наступного.
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Як вже зазначалося, суд першої інстанції встановивши, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань у зв`язку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту та відсотками за неналежне виконання зобов`язань, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
При цьому, суд першої інстанції відхилив твердження відповідачки про те, що нараховані відсотки у чотири рази перевищують борг по кредиту, що порушує принципи розумності, справедливості та добросовісності. 
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».
Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Разом із тим, оцінивши доводи апеляційної скарги встановлено, що суд першої інстанції проігнорував положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено, що умови договору про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації є несправедливими та нікчемними, оскільки створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23.
Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що кредитором застосовувалася відсоткова ставка у розмірі 1,20 % за кожен день користування кредитними коштами протягом базового періоду, що складає 14 днів. А решту строку кредитування застосовувалася стандартна процента ставка у розмірі 1,50%. При цьому, умовами договору (п. 4.10) передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 27138,17 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 106379,30 грн.
Проаналізувавши наведене, колегія суддів доходить висновку, що вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (20600 грн.), є явно завищеною та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», апеляційний суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» слід стягнути відсотки за користування кредитом у розмірі 20600 грн, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника, а також засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом при вирішенні позовних вимог не враховано п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на наступне.
У п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 №183/7850/22 навів тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та вказав, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
У цій справі, позивачем завлено вимогу про стягнення відсотків на підставі ст. 1048 ЦК України, що не є тотожним із наслідками прострочення виконання зобов`язань, встановлених у ст. 549 та у ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому положення п. 18 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України до спірних відносин не підлягають застосуванню.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив всі обставини справи та умови кредитного договору в частині нарахування відсотків, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, залишивши поза увагою правильність та обґрунтованість нарахування відсотків за договором, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення прострочених відсотків з підстав наведених вище.
При цьому, слід зауважити, що незважаючи на те, що судове рішення оскаржене лише в частині відсотків, останнє не може бути зміненим в частині зменшення відсотків, оскільки судом у резолютивній частині рішення зазначено загальну суму заборгованості, яка складається як з тіла кредиту, так із заборгованості за простроченими відсотками, а отже зміна рішення в частині відсотків утруднить видачу виконавчих листів з метою виконання рішення суду.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн., який судом першої інстанції стягнуто з відповідачки у повному обсязі, однак за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутих відсотків, а відтак часткового задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідачки пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (40%) у розмірі 968 грн. 96 коп.
При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1236 грн. за оскарження судового рішення в частині відсотків, втім за наслідками апеляційного перегляду суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, а тому сплачений відповідачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги (25 %) у розмірі 309 грн.
Згідно вимог ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд зобов`язує відповідачку, на користь якої покладено більшу суму судових витрат, після апеляційного перегляду, сплатити позивачу різницю в розмірі 659,96 грн. 
Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 02 лютого 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1378-6779 від 10.04.2024 у розмірі 20600 (двадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 20600 (двадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 659 (шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ 38548598, юридична адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 407;
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова