Справа № 462/1109/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

АТ «Універсал Банк» звернулось до суду із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 09.11.2023 року у розмірі 39784,08 грн. та понесені судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, що є предметом позовних вимог.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2026 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по справи.
20.04.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відзив на позовну заяву.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечила позовні вимоги повністю та вказала, що вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року у справі № 462/442/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України. У вказаному кримінальному провадженні потерпілою від протиправних дій ОСОБА_2 визнано ОСОБА_1 . Рішенням Залізничного районного суду від 30.06.2025 року стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень. А тому ОСОБА_3 є потерпілою від кримінального правопорушення та не може сплачувати борг за дії третьої особи. Просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.04.2026 року продовжено позивачу встановлений судом процесуальний строк для подання відповіді на відзив на 5 /п`ять/ днів з дня отримання даної ухвали суду.
01.05.2026 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь на відзив, у якій зазначено, що саме відповідач купила картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , дала своєму сусіду ОСОБА_2 свій телефон для встановлення у ньому додатку «Monobank» та активізації картки, чим виявила свою волю стати клієнтом банку та добровільно надала доступ до свого мобільного телефону ОСОБА_2 , чим не забезпечила належний захист свого пристрою та банківського застосунку та власними діями створила умови для отримання доступу до них сторонньою особою. Це підтверджує наявність її вини та причинний зв`язок між її поведінкою і настанням шкоди. Також зазначено, що у момент, коли відповідач надала свій мобільний телефон третій особі для встановлення додатку та активації банківської картки, останній об`єктивно міг отримати доступ до конфіденційної інформації, зокрема до пін-коду. За таких обставин, на відповідача покладався обов`язок вжити додаткових заходів безпеки після завершення відповідних дій, зокрема змінити пароль доступу до мобільного застосунку, чим фактично зберегла можливість несанкціонованого доступу з боку третьої особи. Таким чином, банк не може нести відповідальність за втрату коштів у даному випадку, оскільки шкода виникла з причин, що знаходяться поза межами його контролю та пов`язані з неналежною поведінкою самого відповідача.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.
Із позовної заяви вбачається, що АТ «Універсал Банк» запустив проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
Як встановлено судом, що підтверджено сторонами, на пристрої мобільного телефону відповідача ОСОБА_1 09.11.2023 року встановлено мобільний додаток monobank з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг шляхом застосування цифрового підпису.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Клієнт підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному застосунку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору відкрито поточний рахунок у гривні та встановлено кредитний ліміт, надано кредит у розмірі 17700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 та вказано, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом.
Крім цього, згідно даної анкети клієнт підтвердив, що його електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях.
Згідно Розділу І Загальні умови п. 1 «Терміни та визначення» Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» мобільний додаток - сервіс Банку, що дозволяє надавати Клієнтові банківські послуги через смартфон за допомогою мобільного додатку.
Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 «Основні положення» Розділу І Умов Банк відкриває клієнту поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, випускає та надає клієнту у користування Платіжну картку, а також забезпечує здійснення розрахунків за операціями, здійсненими з використанням Платіжної картки та/або мобільного додатка, згідно умов Договору в тому числі, платіжної системи Master Card/Visa, та відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі нормативно правових актів Національного Банку України.
Підпунктом 5.5 п. 5 «Надання та обслуговування кредиту» Розділу ІІ Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток Умов визначено форму надання кредиту: поновлюваний кредитний ліміт/кредитна лінія, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.
Також, положеннями п.п. 5.6. п. 5 «Надання та обслуговування кредиту» Розділу ІІ Умов клієнт повинен здійснювати операції в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг банку відповідно до тарифів.
Таким чином, судом встановлено та таке не спростовано сторонами, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Універсал Банк», на пристрої мобільного телефону якої 09.11.2023 року встановлено мобільний додаток «Monobank» з метою отримання банківських послуг, а тому ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Універсал Банк» та сторони перебувають у договірних відносинах з банківського обслуговування. У межах зазначених договірних відносин на ім`я ОСОБА_1 відкрито та обслуговується картковий рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 .
У період з 09.11.2023 по 29.11.2023 року відбулися вісім транзакцій по рахунку ОСОБА_1 на загальну суму 35600 грн. Джерелом цих коштів були попередньо встановлені 09.11.2023 кредитний ліміт у розмірі 20000 грн. та розстрочка на карту у розмірі 20000 грн., що підтверджується випискою по рахунку про рух коштів по картці НОМЕР_3 .
Факт встановлення на мобільному пристрої відповідача мобільного додатку «Monobank» з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 не спростовує, при цьому вказує, що використання вказаного мобільного додатку, підвищення кредитного ліміту, переказ та зняття коштів вчиняв ОСОБА_2 .
Так, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року у справі № 462/442/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 361 КК України. У вказаному кримінальному провадженні потерпілою від протиправних дій ОСОБА_2 визнано ОСОБА_1 .
Рішенням Залізничного районного суду від 30.06.2025 року стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень, та моральну шкоду, завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» емісію електронних платіжних засобів має право здійснювати виключно емітент, авторизований для надання такої послуги.
Згідно з ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Частиною п`ятою ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022 року (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень; надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором.
Пунктом 140 розділу VII Положення визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Пунктом 29 Положення передбачено, що умови договору не повинні містити вимоги про безумовну відповідальність користувача за неналежну платіжну операцію, за винятком, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації, розголошення ПІНу/індивідуальної облікової інформації або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію з використанням платіжного інструменту.
Згідно з п.146 Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до п. 147 вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.
У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав.
У постанові від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, Верховний суд висловив правовий висновок згідно якого - користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс 15.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
У спорах, пов`язаних із несанкціонованими списаннями, Верховний Суд у своїй практиці виходить із того, що сам по собі факт «коректного введення» реквізитів або проходження процедур автентифікації не є безумовним доказом вини користувача; водночас, якщо банк надає належні та допустимі докази того, що сторонні особи отримали доступ до сервісу внаслідок дій користувача (зокрема, розголошення даних/авторизації на сторонніх ресурсах), наслідки таких дій покладаються на користувача як на особу, що порушила вимоги закону та умов договору (зокрема, постанова Верховного Суду від 02.07.2025 №490/7829/23).
Оцінюючи доводи сторін та подані докази у їх сукупності, суд встановив, що у період з 09.11.2023 по 29.11.2023 року було зафіксовано авторизацію в сервісі «Monobank» із застосуванням пароля доступу. У подальшому проведено вісім транзакцій по рахунку ОСОБА_1 на загальну суму 35600 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано сторонами.
Про втрату телефону, на якому встановлено мобільний додаток «Monobank», який обліковується за ОСОБА_1 починаючи з 09.11.2023 року, відповідач не повідомляла.
Натомість, як встановлено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року у справі № 462/442/24 ОСОБА_2 , 09.11.2023 о 10 год. 02 хв., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , отримавши від потерпілої ОСОБА_1 її мобільний телефон марки «Redmi A1», за її проханням встановив у ньому додаток «Monobank» для того, щоб активувати куплену напередодні потерпілою ОСОБА_1 банківську карту АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , якою остання мала намір користуватись у подальшому. Ввівши усі необхідні реквізити для активації вказаної банківської карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 дізнався від потерпілої персональний ідентифікаційний номер вказаної платіжної карти (ПІН-код).
У подальшому, з 10.11.2023 по 29.112023 року ОСОБА_2 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та бажаючи збагатитись за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи у розпорядженні мобільний телефон марки «Redmi A1», який належить потерпілій ОСОБА_1 , завідомо розуміючи, що даний мобільний телефон є чужим та знаючи, що в ньому встановлений додаток «Monobank», що використовується для доступу до чужого банківського рахунку по банківській карті АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , де зберігаються грошові кошти і яка належить потерпілій ОСОБА_1 , самочинно, без дозволу потерпілої, шляхом введення у додатку «Monobank» відомого йому персонального ідентифікаційного номеру платіжної карти АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 (ПІН-коду), здійснив переказ із вказаної банківської карти на інші банківські рахунки, чим завдав потерпілій ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну суму 35600 гривень.
Таким чином, доводи представника позивача про те, що відповідач купила картку АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_1 , дала ОСОБА_2 свій телефон для встановлення у ньому додатку «Monobank» та активізації картки та надавала свій телефон вказаній особі у період з 09.11.2023 року по 29.11.2023 року, чим виявила свою волю стати клієнтом банку та добровільно надала доступ до свого мобільного телефону ОСОБА_2 та не забезпечила належний захист свого пристрою та банківського застосунку, а тому власними діями створила умови для отримання доступу до них сторонньою особою, є підставними.
Крім цього, суд приймає до уваги, що за вказаних обставин саме на відповідача покладався обов`язок вжити додаткових заходів безпеки після завершення відповідних дій, зокрема змінити пароль доступу до мобільного застосунку, однак відповідач цього не зробила, чим фактично зберегла можливість несанкціонованого доступу з боку третьої особи. Таким чином, банк не може нести відповідальність за втрату коштів у даному випадку, оскільки шкода виникла з причин, що знаходяться поза межами його контролю та пов`язані з неналежною поведінкою самого відповідача.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2025 року, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень, та моральну шкоду, завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Рішення набрало законної сили 31.07.2025 року.
На виконання даного рішення суду Залізничним районним судом м. Львова 02.12.2025 року видано виконавчий лист.
Разом з тим, із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Залізничного відділу ДВС у м. Львові лише 10.04.2026 року, тобто після отримання ухвали Залізничного районного суду м. Львова про відкриття провадження у даній справі /№462/1109/26/.
Таким чином, доводи представника позивача про те, що така поведінка відповідача ОСОБА_1 свідчить про невжиття відповідачем належних та достатніх заходів для реального стягнення присуджених коштів та повернення таких Банку, також є підставними.
Із долучених до матеріалів справи виписок по рахунку по картці НОМЕР_3 , що куплена особисто ОСОБА_1 , слідує, що на момент розмови ОСОБА_1 та представника АТ «Універсал Банк» 21.12.2023 року /запис аудіо розмови від 21.12.2023 року долучено до матеріалів справи/, у якій ОСОБА_1 підтвердила купівлю картки та те, що вона просила знайомого зареєструвати дану картку та надала йому свої особисті дані, зокрема, паспортні дані, ідентифікаційний код, спірні операції вже були здійснені, а грошові кошти з рахунку відповідача фактично списані. Після надходження повідомлення відповідача у телефонній розмові представнику банку про те, що вона особисто не користується карткою Банком було вжито передбачених законодавством заходів реагування, зокрема здійснено блокування платіжного інструменту та роз`яснено подальші дії щодо можливого шахрайства, однак на момент такого звернення спірні платіжні операції вже були завершені, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати дії банку такими, що свідчать про неналежне виконання ним обов`язків щодо негайного припинення перерахування коштів.
Таким чином, суд приходить до переконання, що доступ сторонніх осіб до облікового запису «Monobank» відповідача став можливим не через недоліки функціонування банківських сервісів, а внаслідок дій самої відповідачки, пов`язаних із неодноразовим добровільним наданням свого мобільного пристрою сторонній особі та повідомлення йому своїх персональних даних, незміною пароля доступу до мобільного застосунку, що створило умови для подальшого входу до облікового запису та ініціювання спірних переказів. 
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням наслідків у виді списання коштів з карткового рахунку.
При цьому, наявність вироку Залізничного районного суду м. Львова від 30 січня 2024 року у справі № 462/442/24 у кримінальному провадженні, де ОСОБА_1 визнано потерпілою та рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30.06.2025 року у справі 462/1803/25 про стягнення на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 30600 (тридцять тисяч шістсот) гривень, та моральну шкоду, завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, жодним чином не звільняє від обов`язку щодо погашення заборгованості перед банком.
Таким чином, заборгованість по кредиту не погашено, чим відповідачем порушив взяті на себе зобов`язання.
Згідно розрахунку позивача, який не спростовано відповідачем, заборгованість відповідача становить 39784,08 грн. – загальний залишок заборгованості за тілом кредиту.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1050 ЦК України визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник вчасно не повернув черговий обов`язковий платіж.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)
Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умов договору про надання кредиту від 09.11.2023 р. не виконала, а тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення із відповідача, як боржника, заборгованості за даним договором.
Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3328 грн.
Керуючись ст. 526, 612, 615, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в :

позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 / на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» /код ЄДРПОУ 21133352, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, 23/ заборгованість у розмірі 39784,08 грн. /тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 08 копійок/.
Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 / на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» /код ЄДРПОУ 21133352, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, 23/ судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328,00 /три тисячі триста двадцять вісім/ гривень.
Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Судове рішення складено 12 травня 2026 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.