Справа № 703/1561/26 
2/703/1551/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі головуючого-судді Прилуцького В.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення стягнення невиплачених коштів при звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію

встановив:
17 березня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» та просить стягнути з відповідача на його користь одноразову матеріальну допомогу на оздоровлення; одноразовий грошовий посібник (одноразова основна та додаткова матеріальна допомога) при звільненні працівника, у зв`язку з виходом на пенсію вперше та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію.
В обґрунтування позову зазначив, що він з 1989 року працював слюсарем з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговування 6 розряду в акціонерному товаристві «Українська залізниця». 19 грудня 2025 року він звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію., на підставі ст. 38 КЗпП України.
Позивач стверджує, що відповідач не провів з ним повного розрахунку при звільненні. Зокрема, відповідачем не було виплачено йому матеріальну допомогу при звільненні на пенсію у розмірі 9 середньомісячних заробітків, що становить 192197 грн. 79 коп.
Також, колективним договором передбачена виплата одноразової допомоги на оздоровлення, яку йому за 2022 рік та 2023 рік виплачено не було та в загальному сума боргу складає 8997 грн. 32 коп.
Позивач зазначає, що усі зазначені виплати, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Однак відповідач не виконав свій обов`язок провести з ним, як із звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив його права на отримання вказаних виплат.
У зв`язку з цим позивач ОСОБА_1 , окрім наведених сум, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 грудня 2025 року по день винесення рішення у розмірі 119642 грн. 40 коп. 
02 квітня 2026 року до суду надійшов відзив АТ «Українська залізниця», у якому товариство просило відмовити у позові в повному обсязі. Зазначає, що у наказі про припинення з позивачем трудового договору від 18 грудня 2025 року № 252/ос зазначено: Виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі 9 середньомісячних заробітків відповідно до п.4.17 Колективного договору на 2011 – 2015 роки зі змінами та доповненнями». Виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця». Вказує на те, що виплати матеріальної допомоги мають характер соціальних гарантій, передбачених Колективним договором, та не входять до стуктури заробітної плати у розумінні ЗУ «Про оплату праці».
Правлінням АТ «Українська залізниця» було прийняте рішення від 14 березня 2022 року згідно з п. 1.1.4 якого на період дії праового режиму воєнного сану в Україні, огоролшено Указом Президентом України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, призупинені додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою та Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (за виключенням матеріальної допомоги на лікування та поховання). Вказує на те, що це рішення правління було чинне під час роботи позивача у відповідача. 
27 червня 2026 року правлінням АТ «Укрзалізниця» прийнято рішення, згідно якого п. 9 якого підпункт 1.1.4 п. 1.1 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року в частині призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення втатив чинність з 07 липня 2024 року.
Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року ухвалено здійснювати, починаючи з 01 липня 2024 року, нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця», в тому числі за 2022 рік, планується розпочати у 2025 році за графіком в порядку черговості. 
Також рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року ухвалено здійснювати, починаючи з 01 липня 2024 року нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками, а саме у розмірі 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Нарахування і виплата сум матеріальної допомоги позивачу не відбулось, оскільки наразі і виплата призупиненні та не здійснювались у цілому нікому з працівників АТ «Укрзалізниця».
Зазначає відповідач і про те, що нарахування і виплата позивачу матеріальної допомоги при звільненні на пенсію буде проведена в хронологічній послідовності, з урахуванням інших виплат, відповідно до їх виникнення, а також нарахування та виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в повному обсязі згідно положень Колективного договору буде можливе після прийняття відповідного рішення працівління Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Повідомляв відповідач і про те, що листом АТ «Укрзалізниці» від 04 квітня 2025 року у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, починаючи з 01 квітня 2025 року та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у звязку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. На даний час рішення щодо поновлення нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в повному обсязі і матеріальної допомоги на оздоровлення в повному обсязі і матеріальної допомоги при звільненні на пенсію.
Вказав, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення в разі звільнення не передбачена ні нормами трудового законодавства, ні умовами колективного договору як локальним нормативним актом.
06 квітня 2026 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що керівництвом регіональної філії «Одеська залізниця» не було надано жодних доказів про внесення змін в Колективний договір в частині, що стосуються виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а зміни до колективного договору саме тими сторонами, які його підписали, не вносились. Рішення правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року було прийнято до набрання чинності Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» і в подальшому постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у цивільній справі № 211/733/23 визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, яким було призупинено виплати за колективним договором. Вказує на те, що на момент його звільнення 19 грудня 2025 року п. 4.16 та п. 4.17 Колективного договору у встановленому законом порядку зупинені не були. Відповідач на йог думку не провів з ним повний розрахунок при звільненні чим порушив вимоги статті 116 КЗпП України.
08 квітня 2026 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких представник відповідача зазначає, що виплата матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця» призупинена на час дії воєнного стану, який продовжував діяти як під час роботи позивача, так і на даний час, а виконання цього обов`язку відновиться після закінчення або скасування воєнного стану. Вказав, що рішення правління АТ «Укрзалізниця» прийнято в період дії статті 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах дії воєнного стану». Вказує на те, що позивачем рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року не оскаржено і не надано доказів того, що станом на дату розгляду справи в суді це рішення правління скасовано судом за позовом інших осіб і таке рішення суду набрало законної сили. Вважає доводити позивача такими, що не відпвідають дійсноті, а виплати сум позивачу не відбулись лиш через те, що наразі такі виплати призупинені та не здійснюються у цілому нікому з працівників АТ «Укрзалізниця». 
Ухвалою судді від 24 березня 2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Суд, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця», працюючи з 1989 року на посаді слюсара з огляду та ремонту локомотивів на пунктах технічного обслуговуваня 6 розряду, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 виданою 13 січня 1986 року.
Наказом в.о. начальника депо виробничого структурного підрозділу моторвагонне депо Христинівка АТ «Українська залізниця» № 252/ОС від 18 грудня 2025 року позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 19 грудня 2025 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України.
Як встановлено п.4.16 Колективного договору між адміністрацією і дорожнім комітетом профспілки Одеської залізниці (з відповідними змінами) при виході у щорічну відпустку на підставі письмової заяви працівника надається одноразова допомога на оздоровлення у розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, встановлених на дату звернення за допомогою і у відповідності до положення пункту № 7 до договору.
Відповідно до п. 4.17 Колективного договору при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію за віком виплачується одноразова грошова допомога у розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітних плат в залежності від стажу роботи у галузі. Крім того, у випадку звільнення працівника за власним бажанням на пенсію при виникненні права на пенсію, але не пізніше трьох місяців, передбачена виплата додаткової грошової допомоги в залежності від стажу роботи в галузі до 5 середньомісячних заробітків.
Згідно з протоколом № 81 комісії з установлення трудового стажу по моторвагонному депо Христинівка Одеської залізниці від 01 жовтня 2025 року стаж роботи у залізничній галузі ОСОБА_1 на дату виходу на пенсію складає 36 років 01 місяців 19 днів, що дає право на отримання основної одноразової допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової одноразової допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків відповідно до колективного договору залізниці.
У наказі про звільнення також визначено які виплати мають бути здійснені ОСОБА_1 , зокрема зазначено, що виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі девяти середньомісячних заробітків проводити відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця».
Як убачається з витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, було призупинено додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Згідно з витягом з протоколу № Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами), починаючи з 01 липня 2024 року було зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення.
Як убачається з п.1 витягу з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 жовтня 2024 року було вирішено виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з підпунктом 1.1.4 пункту 1.4 рішення правління від 14 березня 2022 року (протокол № Ц-54/31 Ком.т.), відновлювати поетапно відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 в порядку черговості згідно з пунктом 2 цього рішення та з урахуванням пункту 3 цього рішення. Відповідно до п.2 витягу нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 1 цього рішення було вирішено проводити в хронологічній послідовності відповідно додати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.
Протоколом засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28 березня 2025 року № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операції ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01 квітня 2025 року та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено, що підтверджується листом АТ «Укрзалізниця» № Ц – 5-1-5-25/122-25 від 04 квітня 2025 року.
25 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату належних йому при звільненні сум, письмово повідомити про суми які повинні бути йому нараховані та не виплачені йому при звільненні, із зазначенням окремо по кожному виду виплати (заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору, колективного договору і відповідно до законодавства).
Позивач зазначає, що відповідач частково надав йому відповідь на його заяву та фактично визнав заборгованість в розмірі 192197 грн. 79 коп., які є вихідною допомогою в розмірі 9 середньомісячних окладів.
Зазначена сума підтверджується довідкою про середню заробітну плату за 2 місяці та розрахунком оплати зарплати за жовтень – листопад 2025 року.
Відповідач повідомив суду, що позивача було повідомлено, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було ухвалено ряд обмежень та призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою та колективними договорами, зокрема, матеріальної допомоги на оздоровлення та при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше. Повідомлено позивача і про те, що матеріальна допомога при звільненні йому буде виплачена відповідно до окремого рішення правління АТ «Укрзалізниця» згідно із затвердженим графіком, а матеріальну допомогу на оздоровлення буде виплачено після прийняття правлінням АТ «Укрзалізниця» окремих рішень.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці,на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 2 статті 97 КЗпП України визначено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Як визначено ст.11, 12 КЗПП України на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю, може бути укладено колективний договір між стороною роботодавця та стороною працівників.
Статтею 10 КЗпП України встановлено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: формування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг. Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії та соціально-побутові пільги. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції.
Відповідно до ст.18 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Судом установлено, що 24 лютого 2011 року конференцією трудового колективу моторовагонного депо Христинівка, протокол № 6 був затверджений колективний договір між адміністрацією і залізничним комітетом профспілки моторвагонного депо Христинівка Одеської залізниці на 2011-2015 роки, дію якого неодноразово продовжувалась і норми якого були чинні на день звільнення позивача ОСОБА_1 .
Нормами вказаного колективного договору передбачена виплата роботодавцем одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та одноразової допомоги протягом року на оздоровлення.
Право ОСОБА_1 на одержання ним від відповідача одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію та одноразової допомоги протягом року на оздоровлення не заперечується жодною із сторін. Відповідач не заперечував, що вказані види допомог нараховані позивачу, однак їх виплата була призупинена на період дії воєнного стану в Україні.
Рішення про призупинення виплат було прийнято відповідачем на засіданні правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, що підтверджується наявним у справі витягом з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця».
При цьому 06 вересня 2022 року працюючим та звільненим працівникам спільним листом адміністрації АТ «Укрзалізниця» та профспілки залізничників і транспортних будівельників №Ц/3-91/1459/ЦПроф/30-22 від 06 вересня 2022 року надано роз`яснення, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити рішення правління, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.
З листа професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України № 185/04 від 31 липня 2025 року вбачається, у період з 24 лютого 2022 року по час надання відповіді зміни та доповнення до пп. 1.5-1.7, 2.1-2.5, 3.2.18, 3.2.21 чинної Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та проспілками не вносились.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що товариство призупинило виплати коштів, передбачених колективним договором, в односторонньому порядку, не повідомивши позивача про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювало питання щодо підписання змін/доповнень до діючого колективного договору в частині призупинення/зміни строків виплати щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, а не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.
Товариство ухвалило відповідне рішення 14 березня 2022 року. Натомість, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав він чинності 24 березня 2022 року.
Таким чином, рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги, було прийнято до прийняття Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому положення вказаного Закону не можуть бути застосовані у межах наведеної справи.
Аналогійний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №211/7338/23.
Суд також зауважує, що вказаною постановою Верховного Суду залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яким визнано незаконним та скасовано п. 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Як убачається з наведеного, при звільненні працівника вирішується питання не лише про виплату заробітної плати, а про виплату всіх сум, на які працівник має право, що належать йому від роботодавця. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23 лютого 2012 року №4442-VI, товариство повністю відповідає за зобов`язаннями, які передбачені Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками щодо підприємств залізничного транспорту, до укладення нової відповідної угоди.
За п. 3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки, при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.
Відповідно до п. 2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї Угодою (п. 2.4 угоди).
Частина 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, зазнала змін і, в редакції на час розгляду справи у суді, дія окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом, може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором, однак на час звільнення ОСОБА_1 вказана норма мала наступне формулювання «На період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця».
Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.
Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та застосування п. 1.1.4. протокольного рішення про призупинення виплати грошової допомоги.
Отже, АТ «Укрзалізниця» призупинило виплату коштів, передбачених колективними договорами та Галузевою угодою в односторонньому порядку, не повідомивши позивача та профспілковий орган про ухвалення вказаного рішення, а також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініційовано вирішення питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати матеріальної допомоги, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.
З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення основної та додаткової грошової допомоги позивачем є належним чином обґрунтовані.
Оскільки відповідач не оспорював здійснений позивачем ОСОБА_1 розрахунок одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а також матеріальної допомоги на оздоровлення, суд уважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з відповідача зазначену допомогу у тому розмірі, що просить позивач.
Щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд зазначає наступне.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника, у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що положення частини першої статті 117 КЗпП України переважно стосуються випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Судом установлено, що при звільненні позивача ОСОБА_1 йому не нараховано та не виплачено усі належні до виплати суми, більша частина яких не була спірною.
З наведеного слідує, що станом на момент звільнення позивача відповідач з порушенням вимог статті 116 КЗпП не провів з позивачем повного розрахунку, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, шляхом стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Щодо суми стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, тобто з 19 грудня 2025 року по 28 травня 2026 року (день винесення рішення), то суд виходить з урахуванням абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ та абзацу 3 пункту 4 розділу ІІІ, пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (далі Порядок).
Так, пунктом 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Звертаючись до суду з наведеним позовом ОСОБА_1 зазначив, що загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 119642 грн. 40 коп. Обраховуючи вказану суму позивач виходив із середньоденної заробітної плати у розмірі 664 грн. 68 коп.
Відповідач же в свою чергу власний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, до суду не надав.
Оцінюючи зазначені сторонами розміри середнього заробітку суд доходить висновку, що наданий позивачем розрахунок містить вихідні дані для обрахунку середнього заробітку, зокрема дані щодо заробітної плати за останні два місяці його роботи до звільнення, а також кількість відпрацьованого за цей період часу. 
При цьому, суд ураховує, що відповідач фактично не оспорював наданий позивачем розрахунок, як і не оспорювали зазначені в ньому відомості.
Позивач зазначає, що він працював із 6 денним робочим тижнем, однак доказів на підтвердження цього до суду не надав. Відповідно для встановлення заборгованості відповідача перед позивачем, суд виходить із розрахунку 5 – ти денного робочого тижня.
Позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію за період з 19 грудня 2025 року по день винесення рішення в сумі 119642 грн. 40 коп., тобто за період 180 днів. Станом на час винесення рішення судом піврічний термін з дня звільнення позивача ще не сплив, відповідно заборгованість розрахунку середнього заробітку слід провести з дня звільнення позивача по день винесення судом рішення. 
Таким чином з 19 грудня 2025 року по 28 травня 2026 року минуло 115 робочих днів, відповідно заборгованість відповідача перед позивачем становить (115 робочих днів х 664, 68 середньоденного заробітку). Відповідно саме така сума пілягає до стягнення з відповідача на користь позивача, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
У пунктах 86-90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/407/19 зазначено, що: «системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суми, що підлягають стягненню з відповідача, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1331 грн. 50 коп., які слід стягнути з відповідача на його користь.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Ураховуючи наведене з АТ «Українська залізниця» на користь держави належить стягнути 2011 грн. 95 коп. судового збору.
Доказів понесення інших судових витрат позивачем до суду не надано.
На підстав наведеного, керуючись ст.5, 7,12, 81, 89, 141, 247, 263, 265 ЦПК України,
вирішив:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Укрзалізниця» про стягнення невиплачених коштів при звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за віком, в розмірі 192197 грн. 79 коп., 8997 грн. 32 коп. матеріальної допомоги на оздоровлення та 76438 грн. 20 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 277633 грн. 31 коп. із утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1331 грн. 50 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 2011 грн. 95 коп. судового збору.
У задоволенні решти позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса місця знаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, код ЄДРПОУ 40075815. 

Головуючий: В. О. Прилуцький