Справа № 445/69/26 
провадження № 2/445/875/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

12 травня 2026 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.
секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
в с т а н о в и в :
ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в інтересах якого діє представник Король В.А., 06.01.2026 року, засобами поштового звернулось до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 137 167,80 грн заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20.03.2018 року відповідач та АТ «Ідея банк» уклали кредитний договір № Р24.00204.003773744, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 100 000,00 грн, на 36 місяців під 15% річних від залишкової суми заборгованості. 
07.07.2023 між АТ «Ідея банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 07072023 у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея банк» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників.
Згідно реєстру боржників №3 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 188 157,80 грн, з яких: 82 378,30 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 105 779,50 грн заборгованості за процентами. 
Відповідач, після відступлення права вимоги лише частково оплатив загальну заборгованість на суму 50 990,00 грн, а тому борг відповідача перед позивачем становить 137 167,80 грн, з яких 82 378,30 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 54 789,50 грн заборгованості за процентами, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. 
Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 06.02.2026 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 
Вказану ухвалу суду відповідачу скеровано 09.02.2026 року, яка повернута до суду, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою. 
Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.05.2024 року у справі № 755/4829/23, останній зазначив, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).
Окрім цього, Верховний Суд звертав увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Постанова ВП ВС від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), КГС ВС від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
На момент постановлення даного судового рішення від сторін не надходило заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв від сторін чи їх представників не надходило. 
Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом вивчено наявні матеріали справи, досліджено письмові докази, оцінено доказ кожен окремо та в їх сукупності, внаслідок чого встановлено наступне. 
20.03.2018 року відповідач та АТ «Ідея банк» уклали кредитний договір № Р24.00204.003773744, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 100 000,00 грн, на 36 місяців під 15% річних від залишкової суми заборгованості. 
Факт надання та користування кредитним лімітом підтверджено банківською випискою про рух коштів по рахунку відповідача за період 20.03.2018 року по 07.07.2023 року. 
Із кредитного договору та паспорту споживчого кредиту вбачається, що розмір процентів, який передбачений договором становить 29 665,18 грн. 
Окрім цього, п. 1.4. Договору кредиту передбачено, що позичальник, окрім процентів за користування кредитом, сплачує банку плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, що передбачена договором, загалом це 71215,20 грн. 
Відступаючи право вимоги за договором кредиту, АТ «Ідея банк» помилково вказало в довідці розрахунку заборгованість за несплаченими процентами у загальному розмірі 105 779, 50 грн, оскільки фактично в цю суму включено як заборгованість за процентами, так і заборгованість по оплаті за обслуговування кредитної заборгованості, яка в свою чергу процентами не являється. 
07.07.2023 між АТ «Ідея банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ», укладено договір факторингу № 07072023 у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Ідея банк» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників.
Згідно реєстру боржників №3 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 188 157,80 грн, з яких: 82 378,30 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 105 779,50 грн заборгованості за процентами, яку позивач і просить стягнути з відповідача, а також судові витрати. 
Відповідач, після відступлення права вимоги частково оплатив заборгованість на суму 50 990,00 грн.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (які сторонами вчиняються усно та виконуються повністю у момент їх вчинення).
Частиною 1 ст. 626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦПК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.
Згідно приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно до частини 1 статті 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За приписами ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 -3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1,5,6,7 ст. 81, ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Таким чином, звертаючись із вказаним позовом, саме на позивача покладено обов`язок доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами обставини, що входять до предмета доказування.
Враховуючи, що позивачем доведено факт отримання та використання відповідачем кредиту у розмірі 100 000,00 грн від АТ «Ідея банк» за кредитним договором № Р24.00204.003773744 від 20.03.2018 року, а також факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язання щодо повернення коштів, набуття позивачем права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення в цій частині. 
Разом з тим, судом встановлено, що п. 1.4. договору кредиту № Р24.00204.003773744 від 20.03.2018 року передбачено, що позичальник, окрім процентів за користування кредитом, сплачує банку плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, що передбачена договором, загалом це 71 215,20 грн. 
Обслуговування кредиту включає в себе надання інформації по рахунках позичальника, з використанням телефонних каналів зв`язку, електронного зв`язку, опрацювання запитів позичальника, надісланих різними каналами зв`язку, тощо. 
Відступаючи право вимоги за договором кредиту, АТ «Ідея банк» помилково вказало в довідці розрахунку заборгованість за несплаченими процентами у загальному розмірі 105 779, 50 грн, оскільки фактично в цю суму включено як заборгованість за процентами, так і заборгованість по оплаті за обслуговування кредитної заборгованості згідно п. 1.4. кредитного договору, яка в свою чергу процентами не являється, а є фактично комісією. 
10 червня 2017 року, тобто до укладення кредитного договору у даній справі, набув чинності Закон «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. 
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачено в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), у договорі не зазначено.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року по справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В матеріалах справи відсутні докази надання будь-яких додаткових послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, відтак умова договору кредиту № Р24.00204.003773744 від 20.03.2018 року, що передбачала сплату 71 215,20 грн, що фактично відповідає розміру наданого кредиту, в якості плати за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, помилково включена АТ «Ідея банк» до розміру заборгованості за процентами, а відповідно і право вимоги на цю суму не могло бути відступлено позивачу у справі. 
Відтак, суд приходить до висновку, що заявлену позивачем суму заборгованості у розмірі 137 167,80 грн необхідно зменшити на 71 215,20 грн, тобто до 65 952,60 грн, а тому позов підлягає до часткового задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 455,86 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (48,08%). 
Керуючись ст. 509, 526, 527, 530, 623, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд –

у х в а л и в :
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за договором кредиту № Р24.00204.003773744 від 20.03.2018 року у розмірі 65 952,60 грн(шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 60 копійок). 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 455,86 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят п`ять гривень 86 копійок). 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Копію рішення суду негайно надіслати сторонам. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.,
Повний текст рішення виготовлено 12 травня 2026 року. 

Суддя          О.М. Кіпчарський