ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2026 р. справа № 300/8718/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Лісодід О.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії щодо припинення нарахування та виплаті збільшення пенсії на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР; зобов`язати здійснити перерахунок та поновити виплату пенсії по інвалідності з 1 серпня 2025 року із збільшенням на 20% відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 №56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з березня 2023 року постійно проживає в місті Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області. Вважає, що приписи постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2025 № 793 «Деякі питання доплат, передбачених частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні” у 2025 році» застосовуються виключно до осіб, які вперше звертаються за призначенням пенсії або державної допомоги. Позивачу пенсію призначено у 2023 році, а із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з нарахуванням гірської надбавки позивач повторно звернувся у грудні 2023 року, тоді як вказана постанова № 793 набрала чинності 04.07.2025. У вересні 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати надбавки як особі, яка має дійсне посвідчення громадянина, що проживає на території гірського населеного пункту. Однак листом № 0900-2308-8/55731 від 10.11.2025 відповідач протиправно відмовив у поновленні такої виплати. Просить позов задовольнити.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов. Стверджує, що відмова у призначенні надбавки відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» є правомірною та обґрунтованою, оскільки позивач не надав до територіального органу Пенсійного фонду України довідку про фактичне проживання на території гірського населеного пункту згідно з додатком 1 до ПКМУ № 793. Відповідач не заперечує права позивача на отримання гірської надбавки та роз`яснив позивачу порядок її призначення, зокрема необхідність подання відповідної довідки. Після отримання такого документа надбавка буде призначена у встановленому законом порядку. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.22).
У відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача з підстав, аналогічних тим, що викладені у позовній заяві (а.с. 43).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне. 
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та до 04.07.2025 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 04.07.2025 позивачу призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.6, 7).
У розпорядженні про перерахунок пенсії позивача з 01.03.2025 вказано, що йому було встановлено підвищення як жителю гірського району в розмірі 3498,87 грн (а.с.6).
Згідно із змістом копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.11.2023, виданого Виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради, ОСОБА_1 працює на території гірського населеного пункту (а.с.40).
14.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення припинення доплати до пенсії відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». До заяви додано: довідку ВПО, копію акту від депутата міської ради, копію гірського посвідчення (а.с.47). 
За результатами розгляду звернення позивача відповідач листом від 10.11.2025 №0900-2308-8/55731 повідомив ОСОБА_1 про те, що йому необхідно надати до сервісного центру обслуговування громадян довідку про фактичне проживання на території гірського населеного пункту згідно додатку 1 ПКМУ №793 для проведення перерахунку пенсії (а.с.14).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон № 1058-IV) передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
За змістом частини першої статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі також - Закон № 2262-XII) законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Частиною другою статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (надалі також - Закон №56/95-ВР) передбачено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.
Фінансування збільшення розміру пенсій, передбачене цією частиною, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.
Абзацом дев`ятим пункту 6 Прикінцевих положень Закону України від 19.11.2024 № 4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що в 2025 році, зокрема, частина друга статті 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. 
На виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України 02.07.2025 прийнято постанову №793 «Деякі питання встановлення доплат, передбачених частиною другою статті 6 Закону України Про статус гірських населених пунктів в Україні, у 2025 році» підпунктом 2 пункту 1 якої передбачено, що особі, яка вперше звертається за призначенням пенсії або державної допомоги, доплата встановлюється, якщо особа на дату звернення:
фактично проживає не менше шести місяців підряд або працює на території населеного пункту, якому надано статус гірського;
не перебуває за кордоном;
не сплачує (не сплачують на користь неї) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в іншому населеному пункті, крім населеного пункту, якому надано статус гірського (крім осіб, які фактично проживають в населеному пункті, якому надано статус гірського), що підтверджується документально особою та/або на підставі інформації, наданої органами Пенсійного фонду України.
Згідно із підпунктом 5 пункту 2.6. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (надалі також – Порядок №22-1), при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні").
Як встановлено судом, 14.10.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення припиненої доплати до пенсії відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні». До вказаної заяви позивач додав: довідку ВПО, копію акта депутата міської ради та гірське посвідчення.
Згідно із довідкою від 08.03.2023 № 2609-5002629813 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
В акті обстеження № 818 від 15.08.2025 зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до змісту копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.11.2023, виданого Виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради, ОСОБА_1 працює на території гірського населеного пункту (а.с.40).
Позивачу відмовлено у встановленні збільшення до пенсії у розмірі 20 процентів у зв`язку із тим, що ним не було надано довідку про фактичне місце проживання на території населеного пункту згідно додатку 1 №ПКМУ №793 для проведення перерахунку пенсії.
У позові позивач стверджує, що факт проживання на території гірського населеного пункту підтверджується довідкою від 08.03.2023 № 2609-5002629813 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 
З цього приводу суд зазначає, що згідно із статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі також - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. 
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. 
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Згідно із частинами 1, 2 статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо). 
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні урегульовані Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".
Відповідно до частини 1 статті 4 цього Закону особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).
Згідно з пунктом 10 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" на період тимчасової окупації Російською Федерацією території України, а також на період віднесення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, територіальних громад до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, положення частини першої статті 4 цього Закону не поширюється на осіб, місце проживання яких зареєстроване або задеклароване у житлі, що знаходиться на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії. Така особа може задекларувати або зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
До реєстру територіальної громади вносяться відомості про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, а також на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, визначених у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Водночас, згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1706-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. 
Отже, із аналізу положень Закону № 1706-VII слідує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не може підтверджувати постійне проживання у гірському населеному пункті, оскільки носить тимчасовий характер.
Відповідно до Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" Кабінет Міністрів України постановою від 19.03.1996 № 345 затвердив Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту (надалі також - Положення № 345).
Посвідчення громадянам, які постійно проживають у гірському населеному пункті (у тому числі дітям), видається, серед іншого, на підставі витягу з реєстру територіальної громади - для громадян, які постійно проживають у гірському населеному пункті (п. 8 Положення № 345).
Довідка про постійне проживання у гірському населеному пункті не є тотожною довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.03.2023.
Як зазначено судом вище, відповідно до підпункту 5 пункту 2.6. Порядку №22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні").
За змістом копії посвідчення серії НОМЕР_1 від 16.11.2023, виданого Виконавчим комітетом Надвірнянської міської ради, ОСОБА_1 працює на території гірського населеного пункту.
Водночас, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.10.2024 №291 ОСОБА_1 з 17.10.2024 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).
В листі Надвірнянської міської ради від 23.09.2025 №495/ОА-15 за результатами розгляду звернення позивача щодо видачі довідки про фактичне місце проживання на території гірського населеного пункту, зокрема зазначено, що відповідно до пункту 8 Положення про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1996 № 345 «Про посвідчення громадянина, який проживає, працює (навчається) на території гірського населеного пункту», із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ № 593 від 24.05.2024, для видачі посвідчення необхідним є витяг з реєстру територіальної громади - для тих осіб, які постійно проживають у гірському населеному пункті (а.с.11).
Таким чином, позивачем не надано документів про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні").
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ),
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя   /підпис/ Біньковська Н.В.