Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків  
02 червня 2026 р. справа № 520/1425/26
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_3 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття ОСОБА_1 на військовий облік, як військовозобов`язаного;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити із військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення даних про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити дані про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) №2056 від 24.12.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №361-РС від 27.12.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_3 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та звільнити з військової служби.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 23.12.2025 був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після проходження 24.12.2025 ВЛК ОСОБА_1 був призваний до військової служби на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №2056 від 24.12.2025 та направлений до військової частини НОМЕР_3 , де відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №361-РС від 27.12.2025 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 (витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №374 від 29.12.2025). На думку позивача, мобілізація посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 та подальше зарахування його до особового складу військової частини НОМЕР_3 є незаконним з огляду на те, що станом 23.12.2025 ОСОБА_1 був виключений з військового обліку ще з 10.08.2018, на чому неодноразово наголошував представникам ТЦК та СП, у зв`язку з чим не підлягав мобілізації, не мав обов`язку з`являтися до ТЦК та СП, проходити медичний огляд ВЛК. Натомість, представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 було не лише порушено процедуру виклику особи до ТЦК та СП, а й не враховано та не перевірено факт того, що ОСОБА_1 був не військовозобов`язаним, виключеним з військового обліку, а тому не міг бути мобілізованим чи призваним на військову службу. Так, відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Із вищевикладеного та факту виключення з військового обліку слідує, що ОСОБА_1 взагалі не повинен був направлятися на ВЛК та проходити медичний огляд. Також, позивач зазначає, що проведений медичний огляд не відповідав встановленій процедурі та був формальним, про що свідчить відсутність необхідних для проведення огляду аналізів. Мобілізація ОСОБА_1 з самого початку містила порушення законодавства: від встановлення факту виключення з військового обліку, незаконне повернення на військовий облік та формальність проходження ВЛК. Неправомірні акти/накази не можуть породжувати правомірні наслідки. А тому, на думку позивача, проходження ним військової служби є незаконною.
ІНФОРМАЦІЯ_5 подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6 діяв в межах законодавства, у зв`язку з тим, що на момент призову позивача на військову службу діяв Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», в якому зазначений вичерпний перелік осіб, які виключаються з військового обліку, і така підстава для виключення з військового обліку, як «були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» – не була передбачена законом. Позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 на момент його призову на військову службу, однак після призову позивача на військову службу під час мобілізації, він був знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі абз 3 п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з призовом на військову службу та на момент розгляду даної справи та подання відзиву на позов позивач не перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також, відповідач не погоджується з доводами позивача щодо порушення процедури проходження ВЛК та фіктивних відомостей. Медичний огляд позивача військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 проведено у відповідності до вимог Положення про військово-лікарську експертизу у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 №402. Зазначене підтверджується довідкою ВЛК, карткою обстеження та іншими медичними документами, належним чином завірені копії яких ІНФОРМАЦІЯ_6 надав позивачу разом з відповіддю на адвокатський запит та які вже наявні в матеріалах даної справи. З цих доказів вбачається результати медичного огляду лікарями ВЛК, результати проведених аналізів, та висновок про придатність позивача до військової служби.
У відповіді на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 представником позивача зазначено, що законодавство не передбачає повернення на військовий облік тих, хто був виключений, автоматичному взяттю на військовий облік підлягають особи, які були зняті з військового обліку або взагалі не перебували на обліку. Отже, після виключення з військового обліку відповідач не мав правових та фактичних підстав повторно взяти його на військовий облік. Відсутня і добровільна згода ОСОБА_1 вступити до лав Збройних Сил України в добровільному порядку. На думку позивача, відповідачем не доведено законність своїх дій щодо повернення на військовий облік виключеної особи, більше того, дане суперечить як чинному законодавству і встановленій судовій практиці. Також у відповіді на відзив представник позивача наголошує на тому, що при проходженні ВЛК було грубо порушено процедуру проведення ВЛК. Таким чином, оскільки жодного доказу законності своїх дій відповідачем не надано, що підтверджує незаконність мобілізації ОСОБА_1 , позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Від Військової частини НОМЕР_3 до суду також надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_3 у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржений наказ є актом індивідуальної дії, тобто актом одноразового застосування, станом на час розгляду справи такий вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його в розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 . Після відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008, якими визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Серед таких підстав відсутнє скасування наказу про призов особи на військову службу. Процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. Правовідносини між позивачем та відповідачем, пов`язані з мобілізацією позивача, завершилися прийняттям наказу про призов по мобілізації та направлення позивача у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_3 . Доказів звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_3 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі ст. 26 Закону №2232-ХІІ, яка визначає підставі звільнення з військової служби, позивач не подавав. Таким чином, оскільки наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.12.2025 №374 про зарахування позивача до списків особового складу військової частини реалізовано, обраний спосіб захисту позивачем не є належними.
У відповіді на відзив Військової частини НОМЕР_3 представником позивача зазначено, що відповідач не враховує обставини, що незаконний наказ (акт індивідуальної дії) не може породжувати законні наслідки. Адже кожна справа є індивідуальною та не може бути взірцевою для кожного окремого випадку. Незважаючи на той факт, що після видання оскаржуваного наказу про призов, такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів. Наголосив на тому, що жодного доказу законності своїх дій відповідачем не надано, що підтверджує незаконність мобілізації ОСОБА_1 
ІНФОРМАЦІЯ_5 подано заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримано позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та відповідач просить прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 10.08.2018, виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_11 за п. 5 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з 10.08.2018.
Відповідно до відомостей, зазначених у листах ІНФОРМАЦІЯ_12 від 30.12.2025 №7165/ВОБ та від 06.01.2026 №97/ВОБ, ОСОБА_1 з 10.08.2018 був виключений з військового обліку відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", що не заперечується позивачем у позовній заяві.
Згідно даних військово-облікового документа "Резерв+" ОСОБА_1 станом на 06.10.2025 перебував на обліку ІНФОРМАЦІЯ_13 . Категорія обліку: не військовозобов`язаний. Підстава зняття/виключення: інше.
Згідно облікових даних, наявних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС "Оберіг"), у ОСОБА_1 відстрочка та бронювання від призову на військову службу під час мобілізації відсутня.
23.12.2025 групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено невідповідність інформації у військово-обліковому документі ОСОБА_1 згідно п. 4 постанови КМУ від 16.05.2024 №559 "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа" та запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних. 
24.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 , керуючись п. 81 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, взято ОСОБА_1 на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також 24.12.2025 видано направлення на проходження військово-лікарської комісії.
За результатом проведеного медичного огляду позивача військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 видана довідка військово-лікарської комісії №2025-1224-1312-0529-0 від 24.12.2025, згідно якої ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) від 24.12.2025 №2056 "Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період" ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), з набранням чинності Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію" (зі змінами), призваний на військову службу під час мобілізації та відправлений до військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особового складу) від 27.12.2025 №361-РС солдата ОСОБА_1 , призваного по мобілізації, призначено на посаду стрільця-снайпера 3 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти НОМЕР_6 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.12.2025 №374 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 29.12.2025.
Позивач вважає протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття його на військовий облік, як військовозобов`язаного, та внесення даних про перебування позивача на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що мало наслідком видання, на його думку, протиправних наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) №2056 від 24.12.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №361-РС від 27.12.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_3 .
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі також Закон №2232-XII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає:
підготовку громадян до військової служби;
взяття громадян на військовий облік;
прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;
проходження військової служби;
виконання військового обов`язку в запасі;
проходження служби у військовому резерві;
дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі також Закон №3543-XII, у редакції від 18.05.2024 та чинній редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Згідно з частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону №2232-ХІІ.
Згідно з п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що була чинною до 17.05.2024 включно, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з тим, Верховною Радою України 11.04.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» за №3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон №3633-ІХ).
Так, вищевказаним Законом №3633-ІХ внесені зміни до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 6 ст. 37 викладено в новій редакції, а саме, зазначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими, припинили громадянство України, визнані непридатними до військової служби та досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин частина 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» була викладена у такій редакції та залишається незмінною на даний час:
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі;
5) були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом;
6) звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів "й" або "к" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Отже, на теперішній час частина 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить такої підстави для виключення з військового обліку, як попереднє засудження особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Окрім того, згідно з пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України “Про очищення влади”. Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин;
підозрювані або обвинувачені особи, які під час досудового розслідування або судового розгляду тримаються під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України. Зазначені особи, стосовно яких скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, повинні невідкладно, але не пізніше 48 годин з дня оголошення ухвали про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання;
підозрювані або обвинувачені особи, до яких під час досудового розслідування або судового розгляду застосовано інший захід, ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ухвали слідчого судді про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
З огляду на наведені вище положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку №560, з 18.05.2024 особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачається можливість виключення з військового обліку з підстав того, що особа повинна бути виключена, оскільки вона була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно з абзацами сьомим і дев`ятим пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України:
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку.
З вищевикладеного слідує, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають усі військовозобов`язані громадяни України, які досягли 25-річного віку. Водночас Закон №2232-ХІІ не містить обмежень щодо кількості раз, взяття на військовий облік у випадку, якщо особа раніше перебувала на військовому обліку призовників.
Тобто громадянин України, який раніше перебував на військовому обліку призовників і був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у разі, якщо підстави, за якими він був виключений, відпали.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач був виключений з обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII (у редакції станом на 10.08.2018; виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину).
Проте, після набрання чинності змін до Закону №2232-XII позивача було поновлено на обліку військовозобов`язаних.
При цьому 24.12.2025 позивач взятий на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_14 .
Суд зазначає, що статтею 37 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла на момент виключення позивача з військового обліку, було визначено, що виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Разом з цим, 18.05.2024 внесено зміни в Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та нова редакція статті 37 вже не містить такої підстави для виключення з військової служби, як виключення громадян України раніше засуджених до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
З наведеного слідує, що з 18.05.2024 громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних як особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин приписи ч. 6 ст. 37 Закону України №2232-XII не передбачають такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а в силу приписів ч. 1 ст. 37 Закону №2232 позивач є громадянином України, який підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних.
Отже, норми ст. 37 Закону №2232-ХІІ, станом на дату взяття позивача на облік, не містять такої підстави для виключення з військового обліку осіб, які засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Відтак, враховуючи зазначене суд констатує про відсутність законних підстав щодо виключення позивача з військового обліку, як раніше засудженого за вчинення тяжкого злочину.
Суд зазначає, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави, тому у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок. З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Відповідно до п. 81 Порядку №560 передбачено призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють:
військовозобов`язаних та резервістів - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже п. 81 Порядку КМУ №560 передбачено право районних ТЦК здійснювати взяття на облік військовозобов`язаних (18-60) та призивати на військову службу, а правові підстави, передбачені ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», для виключення позивача з військового обліку, а також внесення відповідних змін до військово-облікових даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів - відсутні, тому позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік, як військовозобов`язаного та зобов`язатння ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити із військового обліку військовозобов`язаних; визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення даних про перебування на військовому обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити дані про перебування на військовому обліку військовозобов`язаних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів задоволенню не підлягають.
Відносно посилання позивача на статтю 58 Конституції України, слід зазначити наступне.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд вважає, що в даному випадку законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Отже, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на осіб, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за тяжкий злочин.
Таким чином, відповідач в межах спірних правовідносин діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Надаючи правову оцінку щодо правомірності видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 наказу від 24.12.2025 №2056 "Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період", яким позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлений до військової частини НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також засади проходження в Україні військової служби. передбачені Законом №2232-ХІІ.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період
Згідно з абзацом 1 частини 10 статті 1 Закону №2232-ХІІ, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною 2 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Відповідно до частини 13 статті 2 Закону №2232-ХІІ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.
Відповідно до пунктів 81, 82, 88, 89 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (в редакції станом на дату призову позивача), призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють:
військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві) - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки;
військовозобов`язаних та резервістів, які добровільно виявили бажання проходити військову службу в обраній ними військовій частині, - командири військових частин або районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Перелік військових частин, командирами яких здійснюється призов військовозобов`язаних та резервістів (крім резервістів, які уклали контракт на проходження служби у військовому резерві) під час мобілізації, визначається Генеральним штабом Збройних Сил;
військовозобов`язаних, які добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період в обраному ними підрозділі, органі, закладі, установі СБУ, - начальники підрозділів, органів, закладів, установ СБУ відповідно до переліку підрозділів, органів, закладів, установ СБУ, визначених Генеральним штабом Збройних Сил;
військовозобов`язаних та резервістів СБУ - Центральне управління або регіональні органи СБУ;
військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів -керівники розвідувальних органів або визначені їх наказами керівники відповідних підрозділів;
резервістів, які уклали контракти на проходження служби у військовому резерві, - командири військових частин, з якими резервісти уклали такі контракти.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, керівника Центрального управління або регіонального органу СБУ.
У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається:
керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи);
командиром військової частини, керівником розвідувального органу або визначеним ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, Головою СБУ, його заступниками чи керівником підрозділу, органу, закладу, установи СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи СБУ).
На основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору (у разі потреби) резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місця проходження військової служби вручається під особистий підпис або надсилається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу їх місця проживання.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання такої повістки або невиконання вимог щодо прибуття для відправлення до військової частини (установи) у визначений у повістці час та місце такі особи несуть відповідальність відповідно до Кримінального кодексу України.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом.
Відповідно до пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
За частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Відповідно до абзацу дванадцятого пункту 9 Положення №154 призов громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки незалежно від місця перебування громадян на військовому обліку (абзац дванадцятий пункту 9 Положення №154).
Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості про визнання позивача непридатним до військової служби.
Так, судом встановлено, що направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач 24.12.2025 був направлений на ВЛК.
Відповідно до картки обстеження та медичного огляду від 24.12.2025 та довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_14 №2025-1224-1312-0529-0 від 24.12.2025 ОСОБА_1 на підставі ст. 68в, графи ІІ розкладу хвороб, графи 3 ТДВ визнаний придатним до військової служби.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_5 на момент винесення оскаржуваного наказу від 24.12.2025 №2056 про призов на військову службу під час мобілізації, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.
Щодо посилань позивача про порушення проведення медичного огляду військово-лікарською комісією, не врахування наявних захворювань, суд зазначає, що порядок проведення медичного огляду та рішення ВЛК, оформлене довідкою №2025-1224-1312-0529-0 від 24.12.2025, не є предметом судового оскарження в цій справі.
Крім того, повноваження щодо аналізу та оцінки медичних документів з метою визначення стану здоров`я, наявності або відсутності певного діагнозу та придатності (непридатності) особи до військової служби за результатами медичного обстеження, покладені на військово-лікарську комісію, а не на суд.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не повинен надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Отже, суд не має права вирішувати медичні питання, ставити під сумнів діагнози, або надавати власну оцінку стану здоров`я, оскільки не є медичною установою. Оскарження діагнозу або ступеня придатності до військової служби відбувається шляхом звернення до ВЛК вищого рівня (зокрема до Центральної військово-лікарської комісії), а не до суду.
З огляду на зазначене у сукупності, позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) №2056 від 24.12.2025 в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, задоволенню не підлягає.
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №361-РС від 27.12.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_3 , а також зобов`язання військової частини НОМЕР_3 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та звільнити з військової служби, суд зазначає наступне.
Першочергово суд відмічає, що ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_3 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.12.2025 №374, а не наказом від 27.12.2025 №361-РС.
Пунктом 32 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра Оборони України від 15.09.2022 №280, встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини здійснюється у день прибуття військовослужбовців (прийому на роботу працівників) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування до списків особового складу військової частини (про прийом на роботу працівника) є:
1) для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця;
Зараховування до списків особового складу військової частини або виключення із них здійснюється із поіменним зазначенням кожного військовослужбовця в наказі по стройовій частині.
Відповідно до абзацу 10 пункту 10 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, формування команд поповнення та їх відправлення із збірних пунктів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки областей до військових частин покладено на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
У матеріалах справи відсутні докази того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу командиром військової частини НОМЕР_3 позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Враховуючи вищевикладене, а також оскільки в межах спірних правовідносин судом не встановлено належних доказів порушення вимог закону щодо здійснення призову позивача, похідні вимоги про скасування наказу про зарахування до списків особового складу військової частини та зобов`язання звільнити з військової служби задоволенню також не підлягають. 
Крім того, судом враховується, що Верховний Суд у постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 вказав на те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулась, тому навіть визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу. З моменту призову на військову службу під час мобілізації та зарахування до списків особового складу військової частини особа набуває статусу військовослужбовця, а правовідносини щодо проходження військової служби регулюються спеціальним законодавством.
У разі наявності підстав для звільнення з військової служби позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право у встановленому законодавством порядку, зокрема шляхом подання відповідного рапорту командуванню військової частини про звільнення з військової служби.
При вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.