Справа №295/17859/24
Категорія 69
2/295/423/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:
Головуючого судді Чішман Л.М.
за участі секретаря судового засідання Лайчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Полонської Людмили Миколаївни до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, призначений судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира №295/10575/24 від 30.08.2024, яким визначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сил и та до досягнення дітьми повноліття.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спільні з позивачем діти- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є здоровими, їх матеріальне становище визначається рівнем доходу батьків і коштів, які вони виділяють на забезпечення потреб дітей.
Відповідач обрала недобросовісну позицію, повідомивши суду в заяві про видачу судового наказу, на підставі якого стягуються аліменти, що батько дітей належної матеріальної допомоги на їх утримання не надає. 
Позивач усвідомлює свій обов`язок по утриманню дітей та щомісяця добровільно переказував на карту відповідачки посильні, виходячи із його сімейного стану, аліменти. 
Кошти переказувались з карток як позивача, так і його дружини ОСОБА_5 на користь відповідачки із призначенням «переказ особистих коштів» або із зазначенням додатково у призначенні платежу, що це аліменти.
Відповідач зобов`язана разом із позивачем забезпечувати дітям рівень життя, необхідний та достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Крім цього зазначено, що окрім спільних з відповідачем неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , позивач в другому шлюбі має ще трьох неповнолітніх дітей, які також знаходяться на його утриманні.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24.12.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження (т. 1 а.с. 45).
07.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування відзиву зазначила, що звернення із заявою про видачу судового наказу у визначеному законодавством розмірі є законним правом вимоги задля захисту прав, свобод та інтересів спільних дітей сторін, оскільки тих коштів що позивач сплачує самостійно - недостатньо. 
Платник аліментів протягом попередніх років, хоч і самостійно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, але платежі є недостатніми, вкрай мізерними і забезпечують тільки мінімальний розмір аліментів на утримання дітей, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, місячний розмір аліментів на двох дітей в середньому складає 3700 грн., відповідно на кожну дитину по 1850 грн. 
Натомість, позивач, звернувшись з позовом у порядку ч. 7 ст. 170 ЦПК України, просить зменшити розмір аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) через наявність на його утримання трьох неповнолітніх дітей від теперішнього шлюбу. 
Таке зменшення розміру аліментів неприйнятне для життєвих потреб спільних дітей сторін; не є співмірним, пропорційним її участі в утриманні та вихованні дітей. 
Батько не проживає з дітьми навіть в одній країні, рідко спілкується, не приймає участі у вихованні, навчанні, розвитку спільних дітей. 
Відповідач вважає, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплатою більшого розміру аліментів, ніж мінімальний, компенсувати відсутність своєї прямої участі у забезпеченні дітям належного рівня життя, необхідного та достатнього для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Позивач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільних дітей в розмірі, визначеному судовим наказом, а саме в 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу).
Позивач працевлаштований і отримує дохід, але місце роботи та розмір його доходу відповідачу не відомі. В заяві позивач не зазначає або навмисно уникає інформації про місце роботи та рівень свого доходу, не надає жодних доказів в підтвердження того, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу).
Спільні діти сторін ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з відповідачем, діти отримують належне материнське піклування, турботу, моральну підтримку, допомогу, особисте спілкування, матеріальне забезпечення, участь у вихованні та навчанні, тощо.
Син ОСОБА_8 навчається в Комунальному закладі «Мелітопольський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради за спеціальністю Медсестринство, програмою Лікувальна справа, за освітнім ступенем «фаховий молодший бакалавр» та денною формою навчання.
Навчання здійснюється на платній основі, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, а саме за 2024-2028 навчальні роки, становить 107300, 00 грн. в тому числі плата за перший рік навчання складає – 26000 грн.За перший семестр 2024 року навчання сплачено 13 000 грн., що 
ОСОБА_10 також навчається в Комунальному закладі «Мелітопольський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради за спеціальністю Медсестринство, програмою Лікувальна справа, за освітнім ступенем «фаховий молодший бакалавр» та денною формою навчання. Навчання здійснюється на бюджетній основі. ОСОБА_9 має захворювання очей - діагноз: змішаний астигматизм обох очей. За висновком рекомендовано спостереження у окуліста, курс повторного лікування через 3-4 місяці, вітамінні препарати. На даний час діагноз не змінився, дочка обстежується у окуліста та проходить курси лікування. 
Натомість, позивач в позові стверджує, що діти здорові. Цей факт свідчить про відсторонення батька від участі в житті дітей.
З 09.04.2014 по 28.11.2018 відповідач перебувала у шлюбі з ОСОБА_11 .
Від такого шлюбу народилася дочка – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 помер. У зв`язку зі смертю батька, дитині призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 2 725,00 грн на місяць. Усі інші потреби дитини від другого шлюбу забезпечуються відповідачем особисто.
Дочка ОСОБА_13 має проблеми зі здоров`ям. За висновком лікарів встановлено діагноз: дефект міжпередсерцевої перегородки, у зв`язку з чим раз на півроку вона потребує проходження обстеження та лікування. Прийняття медичних препаратів має відбуватися на постійній основі, їх відсутність призводить до анемії, втрати свідомості, частих ОРВІ, які мають наслідком запалення легень. 
З 30.10.2021 відповідач перебуває у шлюбі з ОСОБА_14 , спільних дітей від такого шлюбу не мають, однак, ОСОБА_14 має двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу- дочку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_14 у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання своїх дітей.
Підсумовуючи, відповідач зазначила, що також має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які потребують забезпечення належного рівня життя. 
В даний час відповідач з дітьми проживають в Грузії. ОСОБА_2 працює неофіційно, має нестабільний заробіток, який в середньому на місяць становить 12 000 грн, чого недостатньо для забезпечення сім`ї та нормального рівня життя дітей. Участь відповідача в утриманні спільних з позивачем дітей є значно більшою відносно участі ОСОБА_1 . Розмір аліментів на утримання дітей в 1/3 частці з усіх видів заробітку (доходу), визначений судовим наказом, є обґрунтованим з урахуванням викладених відповідачем обставин, а саме: наявності на її утриманні трьох неповнолітніх дітей, наявності проблем зі станом здоров`я у двох дітей, навчанням сина на платній основі, дочка від другого шлюбу є напівсиротою, відсутності офіційного, постійного місця роботи та стабільного заробітку відповідача у зв`язку з необхідністю більше приділяти уваги та материнської турботи дітям (т. 1 а.с. 47-50).

Ухвалою суду від 27.01.2025 витребувано докази - у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а саме довідку з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що містить відомості про застраховану особу, відомості про страхувальників (роботодавців, місце роботи), відомості про щомісячну суму заробітку ОСОБА_1 , у Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області довідку з інформацією про місце роботи (зайнятість), суми заробітку (доходу) ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 97).

31.01.2025 судом отримано від представника позивача – адвоката Полонської Л.М. відповідь на відзив, в якому адвокат зазначила, що ряд обставин, на які у відзиві на позовну заяву посилається відповідач, не стосуються предмета доказування та не відносяться до обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні даного спору, зокрема:
- наявність у чоловіка відповідачки двох дітей від першого шлюбу ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у зв`язку з відсутністю передбаченого законодавством обов`язку відповідачки щодо їх утримання; 
- аргументи відповідачки щодо витрат, які вона несе на навчання спільного сина ОСОБА_8 в КП «Мелітопольський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради, а також можливих витрат, пов`язаних зі станом здоров`я дочки сторін ОСОБА_9 , оскільки такі витрати не охоплюються аліментами і відносяться до додаткових витрат на дітей, а відповідач не позбавлена права звернутись до позивача в судовому/позасудовому порядку про їх стягнення, однак не зверталась;
- обставина фактичного проживання дітей за кордоном та матеріального становища відповідачки, не підтверджуються жодним доказом.
Також адвокат зазначила, що вказуючи про недостатність коштів для утримання дітей, відповідач на даний час не звернула судовий наказ №295/10575/24 від 30.08.2024 про стягнення аліментів з позивача на користь дітей до виконання, чим свідомо створює ситуацію виникнення заборгованості зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 106-107).

03.03.2025 судом отримано доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких ОСОБА_2 зазначила, що зважаючи на те, що позивач в своєму позові та у відповіді на відзив не наводить інших підстав для зменшення розміру аліментів, окрім наявності на його утриманні трьох дітей від другого шлюбу, з врахуванням судової практики в частині спірних правовідносин, вважає, що відсутні підстави до задоволення позову, а отже в позові слід відмовити у повному обсязі (т. 1 а.с. 123-125).

Ухвалою суду від 06.03.2025 постановлено звернутися із судовим дорученням про надання правової допомоги до консульської посадової особи України в Королівстві Данія. Доручено консульській посадовій особі України в Королівстві Данія витребувати у компетентних органів Королівства Данія інформацію про адресу місця проживання/перебування/реєстрації громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працевлаштування/місця роботи та розміру доходу громадянина України ОСОБА_1 , за період з 01.01.2023 по 28.02.2025 (т. 1 а.с. 140).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання, в таке не з`явилася, причин неявки суду не повідомила. 
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 30.08.2024 №295/10575/24 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 11.07.2024 та до досягнення дітьми повноліття (т. 1 а.с. 11-12).
Доказів про те, що судовий наказ стягувачем звернуто до примусового виконання матеріали справи не містять.
Позивач, щомісяця, добровільно перераховував на карту відповідача кошти, що підтверджується платіжними інструкціями (т. 1 а.с. 13-34).
14.08.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_17 , актовий запис №1533 (т. 1 а.с. 35).
Від такого шлюбу народились діти - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1 а.с. 36-38).
21.10.2025 представником позивача долучено до матеріалів справи додаткові докази про доходи та витрати позивача, зокрема – систему розрахунку заробітної плати позивача, витрати на оренду житла, витрати на електроенергію, водопостачання, мобільний зв`язок та інтернет, автостраховку, дитячого садка, групу продовженого дня (т. 1 а.с. 200 – т. 2 а.с. 7). З яких вбачається, що за 10 місяців 2024 року дохід позивача становить 318910,50 данських крон. 
В ході розгляду справи відповідач неодноразово подавала клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, які були щоразу задоволені судом.
Однак, у два останні судові задання відповідач не з`явилась, на зв`язок не виходила.
Крім цього, 07.01.2026 судом отримано матеріали виконання судового доручення про надання правової допомоги до консульської посадової особи України в Королівстві Данія на виконання вимог ухвали суду від 06.03.2025 (т. 2 а.с. 31 – 47).
Листом від 08.01.2026 суд повідомив сторін про можливість ознайомлення з такими матеріалами та необхідність їх перекладу зацікавленою стороною (т. 2 а.с. 49), однак переклад таких матеріалів судового доручення на українську мову відповідачем здійснено не було. 

Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
В статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
За правилами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття.
В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 зазначено, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.
У постанові Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в справі №712/6313/21 зазначено, що при розгляді позовів щодо зміни розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Отже, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Позивач, в разі звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести, що не зможе утримувати своїх дітей на належному рівні та несе непропорційні його доходам певні необхідні надмірні додаткові витрати, тобто що його майновий стан після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з урахуванням розміру його доходів на день розгляду цього спору погіршився.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

В ході розгляду справи знайшли своє підтвердження посилання позивача, як підстава для задоволення позову, про те, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу -  ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами обставин, якими обґрунтована позовна заява.
Окремо суд зауважує, що витрати, пов`язані з навчанням сина ОСОБА_8 та доньки ОСОБА_9 в Комунальному закладі «Мелітопольський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради, а також витрати, пов`язані зі встановленим діагнозом доньки ОСОБА_9 , пов`язаним із захворювання очей, не можуть бути правовими підставами для відмови у задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів. 
Натомість, такі витрати можуть бути предметом спору про стягнення з позивача на користь відповідача додаткових витрат, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), у відповідності до ст. 185 СК України.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 
Народження дитини від другого шлюбу, яка перебуває на утриманні позивача, відповідно до положень статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доводи позивача на той факт, що народження трьох дітей від іншого шлюбу спричинило зміну його матеріального стану є обґрунтованими, оскільки зазначена обставина очевидно потребує значних додаткових фінансових витрат.
У даній справі встановлено наявність двох самостійних підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального та сімейного стану позивача.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2022 у справі 727/1599/22.
Оцінивши обставини, передбачені ст.ст. 182, 192 СК України, суд дійшов висновку, що позивачем доведено та обґрунтовано наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 30.08.2024 №295/10575/24.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Таким чином, належними та допустимими доказами позивачем підтверджено погіршення його майнового стану та зміна його сімейного стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів, а тому суд задовольняє позовну заяву.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 182, 191-192 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Полонської Людмили Миколаївни до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задовольнити.
Зменшити розмір аліментів, призначений судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира №295/10575/24 від 30.08.2024, яким визначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 01.05.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя          Л.М. Чішман