ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2026 м.Дніпро Справа № 904/4184/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Демчини Т.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
з участю секретаря судового засідання: Старини А.С.,
представника позивача (апелянта): В`юнченка О.А. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача: Лакотош Д.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 (головуючий в першій інстанції Васильєв О.Ю.) 
у справі за позовом Нікопольської міської ради 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19»
про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:
1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У липні 2025 року Нікопольська міськрада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19» (надалі - ТОВ «ПМК № 19») про стягнення 48654810,20 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, розташованої за адресою: м.Нікополь Дніпропетровської обл., вул.Першотравнева, 6/1, без правової підстави, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є власником об`єкта нерухомого майна - «Виставковий центр з торговельними площами та спорудами», розташованого за адресою: м.Нікополь Дніпропетровської обл., вул.Першотравнева, 6/1. Вказаний об`єкт розташований на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, площею 14925 кв.м, яка є сформованою та щодо якої визначено нормативну грошову оцінку. Однак, всупереч вимогам ст.125 ЗК України, відповідач не оформив речове право на цю земельну ділянку та не сплачує плату за землю відповідно до ст. 206 ЗК України, хоча фактично використовує ділянку для комерційної діяльності. Оскільки відповідач без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав би сплатити за користування землею у розмірі орендної плати, позивач на підставі ст.ст.1212-1214 ЦК України заявив до стягнення безпідставно збережені кошти за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 у розмірі 4865480,20 грн. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі № 904/4184/25 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто ТОВ «ПМК № 19» на користь Нікопольської міської ради 3866631,14 грн плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, розташованої за адресою: м.Нікополь Дніпропетровської обл., вул.Першотравнева, 6/1, без правової підстави, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 46399,57 грн витрат на сплату судового збору. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, будучи власником нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, не оформив речових прав на цю ділянку та не сплачував за її користування, чим без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав би сплатити у вигляді орендної плати, що є підставою для стягнення на підставі ст.ст.1212-1214 ЦК України як безпідставно збережених. Суд відхилив доводи відповідача про звільнення від сплати через розташування земельної ділянки на території активних бойових дій згідно з пп.69.14 п.69 Підрозділу 10 Розділу XX ПК України, оскільки ця пільга застосовується лише за умови наявності правових підстав для володіння чи користування земельною ділянкою, а відповідач використовує землю без жодних правовстановлюючих документів. Перевіряючи розрахунок позивача, суд визнав його помилковим через одночасне застосування двох коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки за 2022 та 2023 роки, здійснив власний розрахунок, застосувавши лише один коефіцієнт, в результаті чого позов задовольнив частково, стягнувши 3866631,14 грн замість заявлених позивачем 4865480,20 грн за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.
2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційних скарг
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач у справі – Нікопольська міська рада звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій заявлено вимогу скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі № 904/4184/25 в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги додатково задовольнити в оскаржуваній частині на суму 364221,20 грн; в іншій частині (3866631,14 грн) рішення залишити без змін. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік помилково застосував коефіцієнт індексації 1,15, який стосується 2022 року, замість коефіцієнта індексації за 2023 рік у розмірі 1,051, який підлягає застосуванню. Через допущену судом помилку, при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік, яка повинна визначатись шляхом ділення нормативної грошової оцінки за 2024 рік на коефіцієнт індексації за 2023 рік (1,051), проте визначена судом шляхом ділення на коефіцієнт індексації за 2022 рік (1,15), судом неправильно визначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідача за 2023 рік, а саме: замість 35257102,87 грн визначено у розмірі 32221926,19 грн, що вплинуло на розмір стягнутих судом безпідставно збережених коштів, а саме: замість 4230852,34 грн стягнуто 3866631,14 грн, різниця складає 364221,20 грн.
На переконання апелянта, суд першої інстанції, задовольнивши позов лише в сумі 3866631,14 грн, неправомірно відмовив у стягненні 364221,20 грн, у зв`язку з чим позивач просить скасувати рішення в частині відмови та додатково задовольнити позовні вимоги і на вказану суму.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення у частині відмови у стягненні коштів в розмірі 364221,20 грн та в цій частині ухвалити нове рішення, яким додатково стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. 
3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
ТОВ «ПМК № 19» не скористалось правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що з урахуванням ч.3 ст.263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, оскільки вважає здійснені позивачем розрахунки безпідставно збережених коштів неправомірними. Представник відповідача зазначав, що взагалі не погоджується з рішенням суду першої інстанції, про що зазначав у своїй апеляційній скарзі, яку було повернуто у зв`язку з неусуненням її недоліків, зокрема, через непопадання доказів сплати судового збору. Користуючись тим, що наразі вказане рішення переглядається за апеляційною скаргою позивача, представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
4. Процедура апеляційного провадження
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026, для розгляду даної апеляційної скарги визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Демчини Т.Ю. (доповідач), суддів Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі № 904/4184/25 за позовом Нікопольської міської ради до ТОВ «ПМК № 19» про стягнення коштів; призначено розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а також витребувано матеріали вказаної справи з Господарського суду Дніпропетровської області. 
06.04.2026 матеріали справи № 904/4184/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 призначено апеляційну скаргу Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 до розгляду в судовому засіданні на 19.05.2026 о 16:00 год. 
21.04.2026 від представника Нікопольської міської ради надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яка ухвалою суду від 22.04.2026 задоволена. 
19.05.2026 від представника ТОВ «ПМК № 19» надійшла заява про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яка ухвалою суду від 19.05.2026 задоволена. 
У судовому засіданні 19.05.2026 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. 
5. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 412949787 від 12.02.2025, за адресою: вул.Першотравнева, буд.6/1 в м.Нікополі Дніпропетровської області знаходиться об`єкт нерухомого майна: «Виставковий центр з торгівельними площами та спорудами» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1237061212116), право власності на який 17.01.2019 зареєстроване за ТОВ «ПМК № 19».
Земельна ділянка за цією адресою є сформованою, має кадастровий номер 1211600000:03:018:0031, площу 14925 кв.м та перебуває у комунальній власності Нікопольської міської ради, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-1207638822019 від 19.02.2019, дата державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади в особі Нікопольської міської ради на земельну ділянку 11.05.2011.
Згідно з Витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9950775802024 від 15.10.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031 становить 37055215,12 грн. Вказана оцінка враховує нову технічну документацію з грошової оцінки земель міста Нікополь, затверджену рішенням Нікопольської міської ради від 17.06.2022 № 11-22/VIII, введену в дію з 01.01.2023.
Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на виконання п.289.3 ст.289 ПК України, на своєму офіційному сайті (http://land.gov.ua) публікує коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель за попередні роки, згідно яких для земель населених пунктів вони становлять: 2016 рік – 1,06; 2017 рік – 1,0; 2018 рік – 1,0; 2019 рік – 1,0; 2020 рік – 1,0; 2021 рік – 1,0 (для сільськогосподарських угідь - рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); за 2022 рік – 1,15 (для земель та земельних ділянок, крім сільськогосподарських угідь); за 2023 рік – 1,051; 2024 – 1,12.
Рішенням Нікопольської міської ради від 26.05.2022 № 13-21/VIII «Про встановлення розмірів ставок орендної плати за земельні ділянки, які надаються у користування на умовах оренди фізичним та юридичним особам в межах м.Нікополя Нікопольського району Дніпропетровської області», для земельних ділянок з цільовим призначенням 03.07 «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі» встановлено ставку орендної плати у розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки землі. Вказане рішення набрало чинності з дати офіційного оприлюднення та введено в дію з 01.01.2023.
Договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031 її власником – відповідачем ТОВ «ПМК № 19» на 2023 рік не укладався. 
Рішеннями Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 у справі № 923/454/21 та від 25.04.2023 у справі № 904/4621/22, які набрали законної сили, з відповідача на користь Нікопольської міської ради стягнуто безпідставно збережені кошти у виді несплаченої орендної плати за земельну ділянку у розмірі 1487198,32 грн за період з 17.01.2019 по 31.01.2021 та 1337131,47 грн за період з 01.02.2021 по 31.10.2022 відповідно. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2025 у справі № 904/761/25, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.06.2025, з ТОВ «ПМК № 19» на користь Нікопольської міської ради стягнуто безпідставно збережені кошти у виді несплаченої орендної плати за земельну ділянку у розмірі 133700,02 грн за період з 01.11.2022 по 31.12.2022.
Даний позов заявлений за наступний період користування земельною ділянкою: з 01.01.2023 по 31.12.2023. 
За розрахунком позивача, розмір безпідставно збережених ТОВ «ПМК № 19» коштів у виді несплаченої орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031 за період з 01.01.2023 – 31.12.2023 склав: 40545668,30 грн х 12% = 4865480,20 грн.
Пунктом «б» статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Частиною 1 ст.124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України).
Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України).
Підпунктом 14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.
Положеннями ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.
Частиною 2 ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з п.«д» ч.1 ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Частиною 1 ст.93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Пунктом «в» ч.1 ст.96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. 
Статтею 125 ЗК України унормовано, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.
Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Згідно з п.«е» ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
Частиною 3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.
Згідно з ч.ч.1-4, 9 ст.791 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проєктами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проєктами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проєктами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. 
Відповідно до п.п.289.1, 289.2 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Пунктом 288.5 ст. 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки (ч.1 пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України).
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, а також правильність проведених розрахунків, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Предметом апеляційного оскарження є висновки суду першої інстанції про розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як безпідставно збережені та не сплачені за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031 за період з 01.01.2023 по 31.12.2023.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік помилково застосував коефіцієнт індексації 1,15, який відповідає 2022 року, замість коефіцієнту індексації за 2023 рік у розмірі 1,051. Скаржник зазначає, що правильний розрахунок має виглядати наступним чином: нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2024 рік (37055215,12 грн) ділиться на коефіцієнт індексації (1,051, визначений за індексом споживчих цін 2023 року) = нормативна грошова оцінка за 2023 рік у розмірі 3525102,87 грн. Відтак, розмір безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за ставкою 12 % за 2023 рік має становити 4230852,34 грн. На переконання апелянта, суд першої інстанції, задовольнивши позов лише в сумі 3866631,14 грн, неправомірно відмовив у стягненні 364221,20 грн, у зв`язку з чим позивач просить скасувати рішення в частині відмови та задовольнити позовні вимоги на вказану суму додатково.
Щодо правомірності стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, колегія суддів зазначає наступне.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. При цьому для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. При цьому фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 14925 кв.м з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, яка перебуває у комунальній власності Нікопольської міської ради та на якій на якій знаходиться належний відповідачу об`єкт нерухомого майна, державну реєстрацію цієї земельної ділянки проведено 11.05.2011. Одночасно, позовні вимоги про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави, стосуються періоду з 01.01.2023 по 31.12.2023.
Таким чином, у вищезазначений період відповідно до ч.4 ст.79-1 ЗК України вказана земельна ділянка є сформованою, її площа та межі на початок заявленого періоду були визначеними, їй було присвоєно кадастровий номер, а відомості про неї внесено до Державного земельного кадастру. 
Матеріали справи не містять доказів оформлення відповідачем права користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема, укладення договору оренди у період з 01.01.2023 по 31.12.2023.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності. Відповідачем не спростовано факту користування зазначеною земельною ділянкою у спірний період, а також не надано доказів внесення плати за таке користування.
Щодо розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік та розміру коштів, що підлягають стягненню у цій справі з відповідача на користь позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Згідно з ч.2 ст.289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 01 січня поточного року, що визначається за формулою Кі = І : 100, де І — індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Як вбачається з матеріалів справи, Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), на виконання вимог ст.289 ПК України, опубліковано значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за відповідні роки, зокрема, за 2022 рік: для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення – 1,15; за 2023 рік: для всіх категорій земель і видів земельних угідь – 1,051.
Нікопольська міська рада, розраховуючи нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2023 рік, маючи відомості про її розмір у 2024 році (37 055 215,12 грн), застосувала коефіцієнти індексації 1,051 (за 2023 рік) та 1,15 (за 2022 рік), наступним чином: 37055215,12 грн / 1,051 х 1,15 = 40 545 668,30 грн. 
Застосована позивачем формула суперечить вимогам ч.2 ст.289 ПК України щодо принципу кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації, який для розрахунку величини нормативної грошової оцінки земельної ділянки передбачає послідовне множення нормативної грошової оцінки за попередній рік на відповідний коефіцієнт індексації.
Відповідно, при зворотному визначенні нормативної грошової оцінки (її визначенні за попередні роки, виходячи з даних про поточну нормативну грошову оцінку) кумулятивний принцип передбачає ділення поточної нормативної грошової оцінки земельної ділянки на відповідні коефіцієнти за кожен попередній рік. 
Тобто, при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки у 2023 році, виходячи з її величини у 2024 році, необхідно поділити відомий її розмір за 2024 рік на коефіцієнт індексації за 2023 рік. Натомість Нікопольською міською радою у проведеному розрахунку результат, розрахований описаним способом, безпідставно помножено на коефіцієнт індексації за 2022 рік.
Суд першої інстанції, виявивши цю помилку та виправляючи проведений позивачем розрахунок розміру нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2023 рік, самостійно розраховуючи таку нормативну грошову оцінку за 2023 рік, маючи відомості про її розмір у 2024 році, застосував коефіцієнт індексації 1,15, який є коефіцієнтом індексації за 2022 рік, а не за 2023 рік. 
При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що нормативну грошову оцінку за 2023 рік слід визначати шляхом ділення нормативної грошової оцінки за 2024 рік на коефіцієнт індексації за 2023 рік, однак замість значення 1,051 (за 2023 рік) помилково використав значення цього коефіцієнта 1,15 (за 2022 рік).
Колегія суддів зазначає, що виходячи зі встановленого ч.2 ст.289 ПК України принципу кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації, застосуванню у даному випадку підлягає саме коефіцієнт індексації за 2023 рік (1,051), оскільки нормативна грошова оцінка за 2024 рік у розмірі 37055215,12 грн визначена з урахуванням індексації за 2023 рік із застосуванням цього коефіцієнта до нормативної грошової оцінки попереднього року. Отже, для визначення нормативної грошової оцінки за 2023 рік необхідно здійснити зворотну дію, а саме: поділити нормативну грошову оцінку за 2024 рік на коефіцієнт індексації 2023 року (1,051), а не на коефіцієнт індексації 2022 року (1,15).
Аналогічний підхід до визначення нормативної грошової оцінки за попередні періоди шляхом зворотної індексації з використанням відповідного коефіцієнта індексації застосовується у випадках, коли необхідно визначити нормативну грошову оцінку за період, що передує даті проведення оцінки, зазначеній у технічній документації. Зворотна індексація є математично обґрунтованим методом розрахунку, за умови застосування того самого коефіцієнта індексації, який використовувався при прямій індексації.
Отже, правильний розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031 за 2023 рік є: 37055215,12 грн (нормативна грошова оцінка за 2024 рік) / 1,051 (коефіцієнт індексації за 2023 рік) = 35257102,87 грн.
Суд першої інстанції, правильно зазначивши у тексті рішення, що коефіцієнт індексації за 2023 рік становить 1,051, при здійсненні арифметичного розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2023 рік виходячи з даних про її розмір у 2024 році, помилково використав для ділення коефіцієнт 1,15 замість 1,051, що призвело до неправильного визначення як нормативної грошової оцінки за 2023 рік, так і загальної суми безпідставно збережених відповідачем коштів. 
За таких обставин, правильним розміром безпідставно збережених коштів за користування відповідачем земельною ділянкою у 2023 році є: 35257102,87 грн (нормативна грошова оцінка за 2023 рік) x 12 % (ставка орендної плати, встановлена рішенням Нікопольської міської ради від 26 травня 2022 року № 13-21/VIII «Про встановлення розмірів ставок орендної плати за земельні ділянки, які надаються у користування на умовах оренди фізичним та юридичним особам в межах міста Нікополя Нікопольського району Дніпропетровської області») = 4230852,34 грн.
Допущена судом першої інстанції вищезазначена математична помилка призвела до заниження розміру безпідставно збережених ТОВ «ПМК № 19» коштів на суму 364221,20 грн (4230852,34 грн - 3866631,14 грн). Про додаткове стягнення саме такої суми заявлено вимоги в апеляційній скарзі. 
7. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За змістом ст.236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з п.3 ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 ГПК України).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з доводами апелянта щодо розрахунку безпідставно збережених коштів, що підлягають стягненню, у зв`язку з чим дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 підлягає зміні в частині визначення розміру безпідставно збережених коштів, що підлягають стягненню з відповідача, а також відповідного збільшення розміру сплаченого позивачем судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.
8. Розподіл судових витрат
Судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до ст.129 ГПК України слід покласти на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу Нікопольської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі № 904/4184/25 задовольнити. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 у справі № 904/4184/25 – змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19» (код ЄДРПОУ 21284591; місцезнаходження: 73000, м.Херсон, вул.Кольцова, 57) на користь Нікопольської міської ради (код ЄДРПОУ 37338501; місцезнаходження: 53213, м.Нікополь Дніпропетровської області, вул.Електрометалургів, 3) 4230852 (чотири мільйони двісті тридцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) грн 34 к. – плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1211600000:03:018:0031, розташованої за адресою: м.Нікополь Дніпропетровської області, вул.Першотравнева, 6/1, без правової підстави, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, та 50770 (п`ятдесят тисяч сімсот сімдесят) грн 23 к. – витрат на сплату судового збору».
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2025 у справі № 904/4184/25 – залишити без змін. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА № 19» (код ЄДРПОУ 21284591; місцезнаходження: 73000, м.Херсон, вул.Кольцова, 57) на користь Нікопольської міської ради (код ЄДРПОУ 37338501; місцезнаходження: 53213, м.Нікополь Дніпропетровської області, вул.Електрометалургів, 3) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6555 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 98 к. 
Доручити видачу наказів Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст.286-289 ГПК України.
Повна постанова складена 12.06.2026.

Головуючий суддя Т.Ю.Демчина
Судді О.І.Кучеренко 
Т.В.Стефанів