ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32605/25	
Суддя І інстанції – Кальник В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.10.2025 №045550032316;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( НОМЕР_1 ) період роботи в колгоспі ім. Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989 та періоди роботи водієм міського пасажирського транспорту (трамвая) згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 12.10.1989 по 15.12.1997, з 20.12.1997 по 28.04.2003 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.10.2025 року №04555003136.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989 та періоди роботи водієм міського пасажирського транспорту (трамвая) згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 12.10.1989 по 15.12.1997, з 20.12.1997 по 28.04.2003 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вказує на те, що на правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії на віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. При цьому, скаржника вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в колгоспі ім. Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989 та періодів роботи водієм міського пасажирського транспорту (трамвая) згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 12.10.1989 по 15.12.1997, з 20.12.1997 по 28.04.2003 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06.10.2025 року позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водієві трамвая, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області. За результатами розгляду відповідачем прийнято рішення № 045550032136 від 14.10.2025 про відмову в призначенні пенсії.
Згідно з матеріалами справи, підставою для відмови стало те, що за необхідного пільгового стажу не менше 10 років, пільговий стаж позивача було обчислено в розмірі 06 років 11 місяців 14 днів. До цього періоду органом Пенсійного фонду зараховано роботу на посаді водія трамвая у КП «Дніпровський електротранспорт» за період з 12.09.2018 по 31.08.2025.
Крім того, судом встановлено, що до страхового стажу позивача не було включено період роботи в колгоспі імені Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю відомостей про виконання встановленого мінімуму трудової участі.
У подальшому, на адвокатський запит щодо деталізації підстав відмови, листом від 06.11.2025 № 0400-010307-8/210404 відповідач-2 підтвердив позицію, викладену в оскаржуваному рішенні.
Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 045550032136 від 14.10.2025 року, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом. 
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Далі – Закон №1058-ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У відповідності до пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Відповідно до п.8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу:
для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців;
для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Як вбачається з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.10.2025 року №04555003136, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного пільгового стажу.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що до стажу роботи позивача за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону №1058 не було зараховано періоди її роботи з 12.10.1989 по 15.12.1997, та з 20.12.1997 по 28.04.2003.
Колегія суддів проаналізувавши підстави для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до пільгового стажу і відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зазначає наступне.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Так, згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.
Згідно п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі№ 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.
В свою чергу, згідно з трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 27.07.1987:
- Запис № 3 від 12.10.1989: прийнята в трамвайне депо № 1 маневровим кондуктором (наказ № 0896 від 12.10.1989);
- Запис № 4 від 25.10.1989: переведена на курси учнем водія трамвая (наказ № 94-к від 25.10.1989);
- Запис № 5 від 02.04.1990: переведена водієм трамвая 3 класу (наказ № 30-к від 02.04.1990);
- Запис № 6: містить відомості щодо перейменування підприємства;
- Запис № 7 від 02.07.1996: присвоєно 2 клас водія трамвая (наказ № 187 від 02.07.1996);
- Запис № 8 від 09.07.1996: переведена водієм маневровим 2 класу (наказ № 0505 від 19.07.1996);
- Запис № 9 від 15.12.1997: звільнена за переведенням до Депо № 3 МКП “Дніпропетровський електротранспорт” на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ № 01214 від 15.12.1997);
- Запис № 10 від 20.12.1997: прийнята за переведенням водієм маневрових робіт 2 класу до підприємства “Дніпроміськелектротранс”, трамвайне депо № 3 (наказ № 782-к від 18.12.1997);
- Запис № 11 від 20.06.2000: переведена водієм трамвая 2 класу з перевезення пасажирів (наказ № 26 від 23.06.2000);
- Запис № 12 від 16.03.2001: переведена маневровим водієм 2 класу (наказ № 10-к від 21.03.2001);
- Запис № 13 від 07.03.2003: згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій, присвоєно 4 розряд водія трамвая (наказ № 227 від 28.03.2003);
- Запис №14 від 28.04.2003 - звільнена відповідно до ст.38 КЗпП по догляду за дитиною до 14 років (наказ №239-к від 29.04.2003);
- Запис №25 від 12.09.2018 - прийнято водієм трамвая 2 класу Депо №3 КП “Дніпровський електротранспорт” Дніпровської міської ради (наказ №629-к від 11.09.2018).
При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що трудова книжка позивача містить усі необхідні відомості, як то періоди роботи, професія та посада із зазначенням класу та розряду, посилання на Довідник кваліфікаційних характеристик професій, та присвоєння відповідних розрядів (класів) водія трамваю, місце роботи та печатки підприємств, посилання на первинні документи.
Відомості щодо розділу, підрозділу, пункту, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи в цьому випадку не застосовується, оскільки посада “водій міського пасажирського транспорту” визначається згідно класифікатору професій “Підклас КП 8323 Водії тролейбусів, трамваїв та робітники з обслуговування тролейбусів та трамваїв, та не входить до Списків №1 №2 виробництв, робіт, професій.
Наведе свідчить про безпідставність незарахування пенсійним органом до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” періодів її роботи з 12.10.1989 по 15.12.1997, з 20.12.1997 по 28.04.2003.
Разом з тим, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.10.2025 року №04555003136 також вбачається, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи в колгоспі імені Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , у зв`язку з відсутністю відомостей про виконання встановленого мінімуму трудової участі.
З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ст. ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
В свою чергу, надана до пенсійного органу трудова книжка позивача НОМЕР_2 містить наступні записи: 
- запис №1 від 27.07.1989 - прийнята в члени колгоспу ім. Суворова (протокол №7 від 27.07.1987); 
- запис №2 від 27.07.1989 - звільнена з членів колгоспу ім. Суворова в зв`язку зі зміною місця проживання (протокол №7 від 27.07.1989). 
Записи зроблені без виправлень, мають печатку підприємства та підпис відповідальної особи.
При цьому, зазначена трудова книжка також містить відомості щодо встановленого та виконаного трудового мінімуму, так у 1987 році встановлено 98 - відпрацьовано 98, в 1988 році встановлено 221 - відпрацьовано 264, в 1989 році встановлено 155 - відпрацьовано 155. Зазначені записи внесені на підставі особових рахунків, завірені підписами посадових осіб та скріплені печаткою підприємства.
Враховуючи викладене, оскільки період роботи позивача з 27.07.1987 по 27.07.1989 у колгоспі імені «Суворова» належним чином підтверджується записами трудової книжки НОМЕР_2 від 27.07.1987, то відмова пенсійного органу в його зарахуванні до страхового стажу позивача є протиправною.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 14.10.2025 року №04555003136 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Суворова з 27.07.1987 по 27.07.1989 та періоди роботи водієм міського пасажирського транспорту (трамвая) згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 з 12.10.1989 по 15.12.1997, з 20.12.1997 по 28.04.2003 до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільгове призначення пенсії відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 05 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.В. Сафронова