Справа № 750/14180/25
Провадження № 2/750/437/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
при секретарі Костюк С.О., Ткаченко Т.Д., Суконновій В.М.
за участю Позивача – ОСОБА_1 ,
представника Позивача – Ребенко Є.О.,
Відповідача – ОСОБА_2 ,
представника Відповідача – Блохіна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, -

в с т а н о в и в:

14 жовтня 2025 року ОСОБА_3 (далі – Позивач) звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ФОП ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги та штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 серпня 2024 року між сторонами було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 1 (далі - Договір №1), за умовами якого Позивач надала Відповідачу трьома траншами кошти у розмірі 400000,00 гривень без ПДВ на умовах їх повернення до 31.12.2024 без нарахування процентів. Порядок повернення грошових коштів - безготівковий, на поточний рахунок Позикодавця. Зазначена сума поворотної фінансової допомоги повністю отримана Відповідачем на свій поточний рахунок у банківській установі.
У визначений договором строк повна сума боргу Відповідачем не повернута. Так, 18.06.2025 Відповідачем повернута частина суми боргу у розмірі 15000,00 грн, а 20.06.2025 - ще 20000,00 грн. Таким чином, заборгованість відповідача по договору №1 станом на 14 жовтня 2025 року становить 365000,00 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача указану суму боргу, а також інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором у розмірі 20435,00 грн, 3% річних у розмірі 9032,09 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України за кожен день прострочення у розмірі 91 840,33 грн. Всього до стягнення Позивачем заявлено 486 307,42 грн.
Також Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати у вигляді сплаченого за подачу позову судового збору у розмірі 4 863,07 грн.
Ухвалою суду від 15.10.2025 задоволено заяву Позивача про забезпечення позову, постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, якою накладено арешт на нежитлове приміщення загальною площею 897,1 кв.м. у м. Чернігові, яке належить ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, сторонам визначено строк для подачі заяв по суті справи.
У визначений судом строк від представника Відповідача адвоката Блохіної Н.В. надійшов відзив на позов, у якому сторона Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав.
ФОП ОСОБА_2 , ніколи особисто не бачив Позивачку ОСОБА_3 , не спілкувався з нею, не обговорював із нею умов укладення договору поворотної фінансової допомоги та не мав будь-яких особистих чи ділових контактів з Позивачем. Усі обставини укладення договору, передачі документів, пояснення змісту та виконання договору здійснювалися виключно третьою особою - ОСОБА_4 , який фактично виступав організатором, посередником, координатором та отримувачем виконання зобов`язань за договором. 
Саме він привіз до офісу Відповідача договір поворотної фінансової допомоги №1 від 23.08.2024 та передав його для ознайомлення та підписання. Потім підтвердив, що «документи оформлені правильно» та що «можна підписувати», повідомив, що він «веде цю позику» та «оформлює документи для Позивачки», визначав правила повернення коштів, строки та порядок платежів та приймав від Відповідача всі платежі як готівкові, так і безготівкові.
У цей – же день, 23.08.2024, ОСОБА_4 привіз Відповідачу два договори, які були підписані одночасно. Окрім підписання спірного договору сторони уклали також договір поворотної фінансової допомоги між TOB «ТЕРРАВОЛ», директором якого він є, та з ФОП ОСОБА_2 . Другий договір містив такі умови: сума поворотної фінансової допомоги - 300 000 грн, строк повернення - до 31.12.2024. Для Відповідача це створювало повне та об`єктивне переконання, що ОСОБА_4 є уповноваженою особою Позивача; координує укладення обох договорів; має повноваження приймати від Відповідача кошти в рахунок виконання обох договорів та подавав ці договори як пов`язані, оформлені за єдиним підходом. Фактично Позивач не брала участь у цих відносинах, повністю усунулася від виконання зобов`язання.
До укладення спірного договору між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існували тривалі та стабільні ділові відносини, підкріплені попередніми договорами та співпрацею, а тому Відповідач мав достатні підстави довіряти ОСОБА_5 .
ОСОБА_6 виконував усі дії, притаманні кредитору: приймав платежі, давав вказівки, визначав графік. Позивач не висловила жодного заперечення щодо такого виконання. Відповідач діяв виключно відповідно до погодженого ним і ОСОБА_6 фактичного порядку. Отже, поведінка сторін після укладення договору свідчить про те, що порядок його виконання був узгоджений не формально, а через реальні дії сторін. За таких обставин сторони фактично скористалися правом, передбаченим ч. 3 ст. 6 ЦК України, та врегулювали порядок виконання зобов`язання шляхом своєї поведінки.
Відповідач діяв добросовісно і виконував договір належним чином. Позивач не повідомляла його про обмеження щодо прийняття коштів ОСОБА_6 , не вимагала особистого отримання платежів і не заперечувала проти встановленого порядку виконання. За таких умов Відповідач мав усі підстави вважати, що передача коштів ОСОБА_6 є належним виконанням зобов`язання відповідно до ст. 527 ЦК України та загальних засад цивільного законодавства.
Представник Відповідача також вказує, що у позовній заяві не враховано систематичні та значні платежі, які Відповідач здійснив у рахунок виконання договору поворотної фінансової допомоги готівкою при особистих зустрічах з ОСОБА_6 , а також безготівково - на його карткові рахунки та рахунок ФОП ОСОБА_7 . За період з 01.11.2024 по 30.07.2025 Відповідач таким чином здійснив платежі на загальну суму 203 000,00 грн, а тому фактичний залишок боргу - 197 000 грн.
З огляду на часткове погашення боргу, сторона Відповідача зазначає, що будь-який розрахунок основної суми боргу, 3% річних та інфляційних має здійснюватися лише на фактичний залишок боргу та з врахуванням конкретної суми боргу на конкретну дату. Розрахунки інфляційних, трьох процентів річних та пені, додані до позову, побудовані на неправильній та завищеній базі боргу. Позивач не врахувала більшість часткових оплат, здійснених відповідачем у період з вересня 2024 року по липень 2025 року, та не відкоригувала суму боргу після кожної оплати. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені є передчасними, необгрунтованими та не підтвердженими належним розрахунком.
Сукупність вищезазначених обставин, на думку сторони Відповідача, свідчить про те, що позовні вимоги не грунтуються на реальному перебігу правовідносин між сторонами, подані з ігноруванням фактичного порядку укладення та виконання договору, здійснених Відповідачем платежів, а також власної поведінки Позивача, яка свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у пункті 6 статті 3 Цивільного кодексу України.
У задоволенні позовних вимог сторона Відповідача просить відмовити повністю.
Ухвалою суду від 24.12.2025 підготовче судове засідання у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 02.02.2026.
Ухвалами суду, які занесені до протоколів судових засідань від 24.12.2025, від 04.02.2026 та від 06.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника Відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .
Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 24.12.2025 задоволено клопотання представника Відповідача про допит у судовому засіданні в якості свідків Позивача, Відповідача, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
У судовому засіданні Позивач та її представник адвокат Ребенко Є.О. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні змісту позову.
Представник Позивача також звернув увагу суду, що договір про надання поворотної фінансової допомоги містить усі необхідні реквізити, чіткі умови, зокрема у частині безготівкового порядку розрахунків та його дійсність визнається стороною Відповідача, про що свідчить зміст відзиву на позов. Також представник зазначає, що сторона Відповідача не заперечує підписання договору і не наводить аргументованих доводів щодо його неукладеності або недійсності. При цьому можливе посередництво ОСОБА_4 в укладенні чи виконанні договору ніяким чином не пливає на зміст правовідносин між сторонами спору і не скасовує обов`язку Відповідача виконувати умови договору. Також вказує, що дійсно між Відповідачем та ОСОБА_4 існували партнерські та довірливі відносини. У день укладення договору поворотної фінансової допомоги між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 також було укладено аналогічний договір між ТОВ «ТЕРРАВОЛ» в особі директора ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 про надання Відповідачу в позику коштів у розмірі 300 000 грн, а тому зазначені стороною Відповідача обставини спілкування ОСОБА_4 та ОСОБА_2 могли стосуватися саме виконання другого договору. Доказів передачі коштів у рахунок погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем по договору, крім 35 000 грн, про які сам Позивач зазначає у позові, стороною Відповідача суду не надано.
Представник Відповідач адвокат Блохіна Н.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, надала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23 серпня 2024 року між ОСОБА_3 (Позикодавець), та Відповідачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9 дром Олександровичем (Позичальник) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 1 (а.с. 8,8 зворот).
Відповідно до укладеного Договору №1 Позивач зобов`язувалася передати Позичальнику на певний строк грошові кошти, а Позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів (п. 1.1 Договору №1).
Загальна орієнтовна сума Договору №1 сторонами була визначена у розмірі 400000,00 гривень без ПДВ та складалася із сум всіх наданих Позичальнику траншів. Проценти Позичальником за Договором №1 не нараховуються та не сплачуються (пп. 2.1. та 2.2. договору №1).
Згідно п. 3.1. Договору №1 Позикодавець зобов`язувалася передати Позичальнику грошові кошти впродовж трьох календарних днів з моменту отримання від останнього усного замовлення. Порядок передачі грошових коштів - у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника.
Згідно з п. 4.1. Договору, строк повернення грошових коштів - до 31.12.2024. Порядок повернення грошових коштів - безготівковий, на поточний рахунок Позикодавця (п. 5.1. Договору).
Договір №1 був укладений на строк - до 31.12.2024 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 7.1. Договору).
На виконання укладеного Договору №1 Позивач 23.09.2024 загалом перерахувала на поточний рахунок Відповідача поворотну фінансову допомогу у розмірі 400 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № BMW 19FAEFGH7YP94 на суму 150 000,00 грн, № BMW 19FAEFGH7YP94 на суму 150 000,00 грн та № Q4FDI5MRQNXDC0 на суму 100 000,00 грн (а.с. 9-11).
Згідно з випискою по особовому рахунку Позивача, Відповідачем 18.06.2025 повернута частина суми боргу у розмірі 15000,00 грн та 20.06.2025 ще 20000,00 грн (а.с. 12-14).
Згідно з розрахунком Позивача заборгованість Відповідача по договору №1 станом на 14 жовтня 2025 року становить 365000,00 гривень.
Відповідно до Розрахунку суми інфляційних витрат, 3% річних та пені у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання Відповідачем, на підставі п. 6.1 Договору та ст. 625 ЦК України, Позивач нарахував: інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором за період з 01.02.2025 по 30.09.2025 у розмірі 20435,00 грн, 3% річних за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 у розмірі 9032,09 грн, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України за кожен день прострочення за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 у розмірі 91 840,33 грн (а.с. 14-15).
23 серпня 2024 року між ТОВ «ТЕРРАВОЛ» (Позикодавець), та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 2 (далі - Договір №2) (а.с. 69-70).
Відповідно до укладеного Договору №2 ТОВ «ТЕРРАВОЛ» зобов`язувалося передати Позичальнику на певний строк грошові кошти, у розмірі 300000,00 гривень без ПДВ без нарахування процентів (пп. 2.1. та 2.2. договору). Згідно з п. 4.1. Договору, строк повернення грошових коштів - до 31.12.2024. Порядок повернення грошових коштів - безготівковий, на по-точний рахунок Позикодавця (п. 5.1. Договору).
До матеріалів справи долучено роздруківки листування у месенджері на мобільному телефоні між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_4 вимагає від ОСОБА_2 здійснення оплати грошових коштів, надає картковий рахунок для їх перерахування, а також розрахунковий банківський рахунок (а.с. 71-80).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка Позивач ОСОБА_3 повідомила суду, що вона працює як найманий працівник у ФОП ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_4 , а також самостійно оформлена як ФОП. У 2024 році ОСОБА_4 запитав у неї чи не має вона можливості надати у позику грошові кошти для доброго знайомого ОСОБА_4 , у якого внаслідок бойових дій пошкоджено виробничі потужності і він потребує оборотних коштів. Оскільки чоловік ОСОБА_3 – військовослужбовець ЗСУ, після поранення отримав від держави виплати, вона погодилася надати ці кошти в позику. Особисто підготовкою договору не займалася, підписала його у офісі, а на підпис до ОСОБА_2 договір повіз ОСОБА_4 , оскільки вона в цей час не перебувала в м. Чернігові. Грошові кошти свідок надала, оскільки знала, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 тривалий час, близько 15 років, знайомі, зі слів ОСОБА_5 вони неодноразово допомагали один одному, у т.ч. у фінансових питаннях, і проблем не виникало.
Коли у визначений строк, а саме до кінця 2024 року, ОСОБА_2 не повернув кошти, ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 , який декілька разів, у т.ч. в її присутності телефонував ОСОБА_2 , розмова велася на підвищених тонах. Про те, що ОСОБА_2 міг частково повертати позичені кошти ОСОБА_4 чи ОСОБА_7 їй нічого не відомо, вона від них ніяких коштів не отримувала.
Допитаний в якості свідка Відповідач ОСОБА_2 повідомив суду що у 2023 році у зв`язку з фінансовими проблемами потребував коштів для оплати кредиту, а тому звернувся до знайомого ОСОБА_4 , який привіз у офіс свідка два договори, один від імені ТОВ «ТЕРРАВОЛ», власником якого являється, а інший від імені ОСОБА_3 , при цьому сказав, що це все моє. Договори були підписані, кошти у розмірі 700 000 грн надійшли на рахунок ФОП « ОСОБА_10 ». ОСОБА_3 свідок побачив вперше у суді, всі домовленості та дії він сприймав, як вчинені ОСОБА_4 , вважав, що заборгованість мав погашати йому.
Повернення коштів здійснювалося на рахунок, указаний ОСОБА_4 або готівковими коштами. За готівковими грошима заїздив ОСОБА_4 , або їх завозив ОСОБА_2 . ОСОБА_4 додому. Кошти передавав поблизу будинку у якому проживає ОСОБА_4 . Усього було погашено 203 000 грн по договору з ОСОБА_3 , по ТОВ «ТЕРРАВОЛ» погашення не здійснювалося. Призупинення погашення боргу зумовлено шахрайськими, на думку ОСОБА_2 , діями ОСОБА_4 , який не визнає у зарахування боргу вже проведену оплату. Обидва укладені договори свідок визнає дійсними і не відмовляється від їх виконання. 
Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є ФОП, займається торгівлею шпалерами, картинами, іншими товарами. ОСОБА_11 є найманим працівником, крім того вона сама є ФОП. Працюють вони в одному офісі по вул. Козацькій у м. Чернігові. Свідку відомо, що у 2024 році ОСОБА_3 позичила кошти ОСОБА_2 , які останній не повернув. Деталі угоди та її виконання свідку не відомі. Особисто вона від ОСОБА_2 ніяких коштів по договору між ним і ОСОБА_3 не отримувала. Від ОСОБА_2 29.11.2024 надходили кошти в оплату вартості придбаних ним шпалер. Чи фактично отримував ОСОБА_6 шпалери свідку не відомо, оскільки питаннями реалізації займаються наймані працівники. Листів - претензій від ОСОБА_2 не надходило. Свідок не була очевидцем передачі ОСОБА_2 готівкових коштів ОСОБА_4 в рахунок оплати боргу по договорах, про такі факти їй невідомо.
Свідок ОСОБА_4 пояснив, що знає ОСОБА_2 близько 20 років. До того, як ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 кошти, які не повернув, у них були дружні відносини, раніше вони неодноразово надавали в позику один одному незначні суми коштів 2-3 тис. доларів США. У 2024 році ОСОБА_2 звернувся до свідка з проханням надати в позику кошти для закупівлі металу, який використовується у виробництві металопрофілю. Знаючи, що у 2022 році виробничі потужності ФОП « ОСОБА_10 » були пошкоджені внаслідок воєнних дій, свідок погодився допомогти. З цією метою, враховуючи, що на підприємстві, яке свідок очолює – ТОВ «ТЕРРАВОЛ» не було достатніх коштів, він почав запитувати знайомих, і директор ТОВ «Кларк» ОСОБА_3 , з якою свідок був знайомий особисто та яка також працює найманим працівником у дружини свідка, погодилася надати частину коштів. У подальшому, свідок привіз до офісу ОСОБА_2 два вже підписані договори про надання зворотної фінансової допомоги ОСОБА_2 ТОВ «ТЕРРАВОЛ» на суму 300 000 грн та ОСОБА_3 у розмірі 400 000 грн строком дії до кінця 2024 року кожний.
Оскільки ОСОБА_2 умови договорів в частині повернення коштів не виконував, на прохання ОСОБА_3 , свідок неодноразово спілкувався з ОСОБА_2 по питаннях повернення коштів. Особисто в рахунок погашення боргу по договорах він коштів не отримував. Також не пригадує щоб ОСОБА_2 перераховував йому кошти на банківську картку. Факт отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 203 000 грн свідок заперечує.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 надала суду показання, що вона працює бухгалтером у ФОП ОСОБА_2 . У серпні 2023 року до їхнього офісу приїздив знайомий ОСОБА_2 ОСОБА_5 , який привіз два договором про надання коштів у позику як поворотну фінансову допомогу, один між ФОП « ОСОБА_2 » та ОСОБА_3 на суму 400 000 грн, інший між ФОП « ОСОБА_2 » та ТОВ «ТЕРРАВОЛ», власником якого є ОСОБА_5 на 300 000 грн. Обидва договори були вже підписані однією із сторін. ОСОБА_2 підписав їх зі своєї сторони, свідок принесла печатку, якою було засвідчено підпис ФОП ОСОБА_2 . У подальшому на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 були перераховані указані кошти.
Повернення коштів здійснювалося частково шляхом перерахування на банківський рахунок, указаний ОСОБА_4 , а також на його картковий рахунок, частково готівкою. Готівкові кошти передавалися ОСОБА_4 у офісі ОСОБА_2 , а також декілька разів поблизу будинку, у якому ОСОБА_5 проживає. Свідку достовірно відомі обставини передачі коштів, оскільки вона як бухгалтер готувала такі кошти та приносила їх ОСОБА_2 , а також була свідком їх передачі ОСОБА_5 . За період з вересня 2024 по липень 2025 повернуто коштів на виконання зобов`язання перед ОСОБА_3 шляхом передачі коштів ОСОБА_4 на загальну суму 203 000 грн. Що саме на виконання цього договору свідок розуміла, оскільки знала про існування цих договорів, а по договору з ТОВ «ТЕРРАВОЛ» як з юридичною особою розрахунки готівкою були неможливі.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог. 
Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (терміні його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Дані правовідносини є за своєю правовою природою є зобов`язальними правовідносинами та регламентовані главою 71 Цивільного кодексу України.
Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (абз. 8 підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Правова природа договору поворотної фінансової допомоги (далі -ПФД) - це договір позики (ст. 1046 ЦК України), за яким одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальнику) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути таку саму суму або речі такої самої якості та кількості. ПФД надається без нарахування відсотків чи інших компенсацій за користування коштами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтями 77 - 80 ЦПК України визначено критерії, яким повинні відповідати докази, зокрема: належність, допустимість, достатність та достовірність. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
В своїй постанові від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що між сторонами спору виникли правовідносини позики на підставі укладеного договору, умови якого були повністю виконані зі сторони Позивача, а саме перераховано на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_12 зазначену у договорі суму коштів – 400 000 грн.
Обставини укладення договору та перерахування коштів визнаються сторонами, а тому в силу вимог ст. 82 ЦК України не підлягають доказуванню.
Натомість суду не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань по договору Відповідачем.
Суд звертає увагу, що пунктом 5.1. Договору №1 визначено порядок повернення грошових коштів - безготівковий, на поточний рахунок Позикодавця.
У визначений Договором №1 спосіб Відповідачем повернуто 35 000 грн, які до стягнення Позивачем не заявлено.
Твердження представника Відповідача, що сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд, таким чином змінивши умови договору, як це передбачено ч. 3 ст. 6 ЦК України, визначивши інший порядок оплати, не підтверджується ані самими учасниками договору ані дослідженими судом письмовими доказами.
При цьому, стверджуючи, що Відповідач повертав кошти готівкою ОСОБА_4 , а також перераховував кошти на його картковий рахунок, сторона Відповідача жодних доказів на підтвердження указаної обставини не надає. 
Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_8 , суд враховує, що згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 218 ЦК України заперечення факту виконання правочину повинно доводитися письмовими доказами, натомість поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18). 
Отже, поясненнями сторін та показаннями свідків не можна доводити факт виконання зобов`язання за договором позики (повернення боргу), оскільки це суперечить вимогам щодо допустимості доказів. Факт повернення грошей підтверджується лише письмовими доказами: розпискою про повернення, квитанцією або поверненням боргового документа. 
Крім того, свідок ОСОБА_8 працює бухгалтером у ФОП ОСОБА_2 , тобто перебуває у службовій залежності від нього, що може вплинути на об`єктивність та достовірність її свідчень.
Суд також не враховує як докази виконання зобов`язання по Договору №1 роздруківку з месенджера мобільного телефону, оскільки з листування в телефоні неможливо достовірно встановити про які саме кошти йде мова, підстав та обставин виникнення між учасниками грошових зобов`язань. Крім того, листування здебільшого містить вимоги про передачу коштів та запевнення, що такі кошти будуть передані, проте не підтверджує факту їх передачі. Жодної згадки про Договір №1, а також про Позивача у роздруківках не міститься.
Суд зауважує, що навіть за умови підтвердження факту часткового повернення ОСОБА_2 коштів ОСОБА_6 , таке повернення не може бути враховано як виконання зобов`язання перед Позивачем – ОСОБА_3 , як стороною договору № 1 та фактичним позичкодавцем.
ОСОБА_3 стверджує, що жодних коштів від ОСОБА_2 вона не отримувала ані особисто, ані через ОСОБА_6 , ані через ОСОБА_7 , сторона Відповідача указане ствердження не заперечує та не спростовує.
Позивач не може нести відповідальність за помилку Відповідача, що виникла унаслідок власного тлумачення умов договору щодо порядку розрахунків та при визначенні особи з якою такий розрахунок має бути проведений, а тому Позивач має право вимагати відновлення своїх порушених майнових прав шляхом звернення до суду з позовом до Відповідача про стягнення грошових коштів у тому обсязі, у якому вони були надані.
Отже суд вбачає підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за позикою у заявленому розмірі, а саме: 365 000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 6.1. Договору №1 при простроченні повернення суми коштів Позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочення. При цьому Позичальник зобов`язаний повернути суму коштів, збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення.
Інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 за період з 01.02.2025 по 30.09.2025 становлять 20 435,00 гривень. 
3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 становлять 9032 гривень 09 копійок.
Пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 (у розмірі подвійної облікової ставки НБ України за кожен день прострочення) за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 становить 91 840 гривень 33 копійки.
Контрозрахунок суду не надано, а тому вимоги Позивача в цій частині також підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стороною Позивача заявлено до стягнення з Відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 4863,07 грн, які з огляду на повне задоволення позовних вимог, підлягають стягненню у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -
ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору поворотної фінансової допомогти задовольнити повністю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 у розмірі 365000,00 (триста шістдесят п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 дровича на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 за період з 01.02.2025 по 30.09.2025 у розмірі 20435,00 (двадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 у розмірі 9032 (дев`ять тисяч тридцять дві) гривні 09 копійок.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 дровича на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором поворотної фінансової допомоги № 1 від 23.08.2024 за період з 01.01.2025 по 14.10.2025 у розмірі 91 840 (дев`яносто одну тисячу вісімсот сорок) гривень 33 копійки.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 дровича на користь ОСОБА_3 відшкодування сплаченого за подачу позову судового збору у розмірі 4 863 (чотири тисячі вісімсот шістдесят три) гривні 07 копійок.
Рішення суду проголошено 06.05.2026.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя