Справа № 211/9064/25
Провадження № 1-кп/211/703/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 р. м. Кривий Ріг

Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 21 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025050010022250 від 19.06.2025, відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стецівка, Звенигородського району, Черкаської області, громадянина України, який має середню технічну освіту, не одруженого, такого, що не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та інших осіб, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони 11 роти охорони 4 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 , рядового, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
19.06.2025 о 08:32, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації НОМЕР_2 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , рядовий ОСОБА_10 , отримав бойовий наказ командира 11 роти охорони 4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 , який був його прямим начальником за своїм службовим становищем та начальникомза військовим званням. Бойовий наказ винесено на підставі бойового розпорядження №371дск від 18.06.2025 командира 4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_13 , згідно з яким, стрільцю 2 відділення охорони 3 взводу охорони 11 роти охорони 4 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 рядовому ОСОБА_10 в термін до 12 год. 00 хв. 19.06.2025 необхідно здійснити посилення позиції відділення «ЛАСАРД» розташованої в районі населеного пункту Яблунівка Краматорського району Донецької області з завданням ведення розвідки противника, у тому числі повітряного, викриття найбільш важливих об`єктів противника, які впливають на його боєздатність, своєчасного виявлення противника в своєму секторі спостереження для недопущення просування противника вглиб оборони батальйону в межах батальйонного району оборони НОМЕР_2 батальйону охорони, в населеному пункті Яблунівка. Отримавши зазначене бойове розпорядження та наказ прямого начальника, у цьому ж місці та у цей же час рядовий ОСОБА_10 в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128. Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відкрито відмовився виконати зазначений наказ та самоусунувся виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.
Таким чином, дії ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, які полягають в непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 402 КК України, не визнав, суду показав, що 01.04.2025 він із іншими солдатами вийшли на позицію в Донецькій області, с. Троїцьке, де він попав під обстріл БТР. 03.05.2025 в бліндаж, де він був з іншими військовослужбовцями, прилетіла КАБ, вони відкопали бліндаж, врятували 2-х людей, 1 загинув. 04.05.2025 ОСОБА_10 виїхав з позиції з тілом побратима, через 2 тижні його відправили на ВЛК в Першотравенськ. Після перенесених бойових завдань у нього були черепно-мозкові травми, медики оглядали, але на його скарги не реагували. За результатами ВЛК визнаний придатним. Рішення ВЛК не оскаржував, але з даним рішенням був не згодний, оскільки на КТ показало порушення у роботі головного мозку, через це ОСОБА_10 хотів поїхати до м. Києва для проходження належного обстеження, бо він почав втрачати зір. Зазначає, що відмовився виконати бойовий наказ у червні 2025 року лише через стан здоров`я. Зазначає, що наказ виконати не зміг, бо не було через раніше отримані травми фізичних сил, міг би виконувати інші завдання, але йому не надали альтернативу. Перед зачитуванням наказу медик послухав легені, лише візуально оглянув. ОСОБА_10 на питання сторон обвинувачення повідомив, що письмові рапорти не писав, хотів отримати нову форму А100, але сам пройти повторне ВЛК не міг. 
У ході судового розгляду за клопотанням сторін кримінального провадження судом безпосередньо було досліджено такі письмові докази:
- витяг з бойового розпорядження командира 4 бо №371/дск від 18.06.2025 ОСОБА_14 , згідно з яким командиру 11 ро було віддано наказ спланувати заходи для здійснення посилення позицій відділення «ЛАСАРД» у складі не менше 2 військовослужбовців, визначити завдання особовому складу, проводити своєчасне виявлення противника в своєму секторі спостереження (а.п. 10, 11);
- витяг з бойового розпорядження командира 11 ро 4 бо НОМЕР_3 обро ГШ ЗСУ №37 від 18.06.2025 ОСОБА_15 , відповідно до якого рядовому ОСОБА_10 та солдату ОСОБА_16 було наказано: "…здійснити посилення позиції відділення «ЛАСАРД» розташованої в районі с. Яблунівка Краматорського району Донецької області (…) з метою виконання бойових завдань із завданням своєчасного виявлення противника в своєму секторі спостереження. При виявлені піхоти та техніки противника негайно доповісти черговому КСП 11 ро 4 бо…" (а.п. 12, 13);
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №70 від 05.03.2025 ОСОБА_17 , відповідно до якого рядового ОСОБА_10 призначено на посаду стрільця 2 відділення охорони 3 взводу охорони 11 роти охорони 4 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 (а.п. 15);
- медична характеристика, видана начальником медичного пункту 4 бо військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_18 від 17.06.2025, відповідно до якої під медичним наглядом при медичній службі ОСОБА_10 знаходився з 01.2025 року, вся медична документація знаходиться у військовослужбовця, з боку внутрішніх органів і систем, психоневрологічний статус без особливостей (а.п. 18);
- довідка від 19.06.2026, надана лікарем медичного пункту 4 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_19 , відповідно до якої рядовий ОСОБА_10 придатний до виконання завдань за призначенням, за останній місяць до медичного пункту НОМЕР_2 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 не звертався (а.п.31);
- КТ-протокол обстеження головного мозку ОСОБА_10 від 13.05.2026, виконаного КНП «Шахтарська міська лікарня» ШМР, відповідно до якого у останнього виявлено ознаки церебральної мікроангіопатії, нейродегенеративних атрофічних змін головного мозку, правобічний фронтит; 
- довідка ВЛК №2025-0514-1210 від 14.05.2025 згідно з якою ОСОБА_10 , маючи короткозорість з корекцією обох очей, визнаний придатним до військової служби (а.п.32);
- протокол огляду носія інформації DVD-R диску об`ємом 4,7 Gb «Vebratim» від 19.06.2025 року та сам відеозапис, який міститься на вказаному носію інформації, відповідно до якого встановлено, що на відеозаписі зафіксовані події шикування військовослужбовців, під час якого командир 11 роти охорони 4 батальйону охорони в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_12 доводить до відома бойове розпорядження №371дск від 18.06.2025 рядовому ОСОБА_10 та солдату ОСОБА_16 про необхідність вибуття та здійснення посилення позиції відділення «ЛАСАРД», з завданням ведення розвідки противника, однак після доведення наказу солдат ОСОБА_10 відмовився виконувати його, про що відкрито висловився на шикуванні, оголошення бойового розпорядження здійснювалося у присутності 2 свідків: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та начальника медичного бункту ОСОБА_22 (а.п. 75-79).
Всі інші досліджені у судовому засіданні письмові матеріали не є доказами у справі у розумінні КПК України, але є процесуальними документами, складеними під час досудового розслідування, що підтверджують законність проведення досудового розслідування.
Крім того, у судовому засіданні були допитані свідки, які надали такі показання:
- свідок ОСОБА_23 пояснив, що він проходив службу разом з обвинуваченим. Улітку до обіду в м. Дружківка командир пошикував особовий склад, зачитав наказ, ОСОБА_10 відмовився від виконання бойового завдання, повідомив, що у нього головні болі, але до цього він проходив медичний огляд;
- свідок ОСОБА_24 повідомив, що влітку зателефонували та наказали прибути до населеного пункту м. Дружківка для оголошення бойового розпорядження. Наказ був для ОСОБА_10 та ще одного військовослужбовця. ОСОБА_10 відмовився від виконання наказу, посилаючись на головний біль. Наказ було зачитано під відеозапис та при свідках. Стосовно медичного огляду ОСОБА_10 свідку не відомо, однак він знає, що останній проходив ВЛК та визнаний придатним; 
- свідок ОСОБА_12 зазначив, що він є командиром роти. 18.06.2025 він отримав бойове розпорядження від командира батальйону, зібрав особовий склад і доводив зміст бойового завдання до відома 2 солдатів, серед яких був ОСОБА_10 . Це було в м. Дружківка з 08.00 год. – 09.00 год. ранку 19.06.2025. ОСОБА_10 раніше був направлений до санчастини для проходження огляду. До цього йому надавалась допомога, через скарги був відправлений на ВЛК, але патологій виявлено не було;
- свідок ОСОБА_25 пояснив, що він є заступником командира батальйону, проходить службу в підпорядкованому батальйоні. З 2024 року батальйон виконує бойові завдання в Донецькій області, обвинувачений прийшов до них на службу. 19.06.2025 у м. Дружківка солдат ОСОБА_10 відмовився від виконання бойового завдання під відеофіксацію, були присутні командир та інші солдати, оголошував наказ командир роти ОСОБА_26 , наказ був чіткий, зрозумілий. Військовослужбовці були попереджені про кримінальну відповідальність, медики всіх оглянули, жодних протипоказань не було. Про головний біль ОСОБА_10 казав, але медики не вбачали перешкод. Вважає, що його моральні якості і попередні висловлювання свідчили, що він не буде воювати. До моменту оголошення наказу ОСОБА_27 ні на що не скаржився, лише почав казати про головний біль, коли дійшло до оголошення бойового завдання, в інший час він гуляв, відвідував кафе, був у гарному настрої.
Стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.
У даному випадку безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості.
З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.
Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.
Наказ (розпорядження) - це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.
Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.
Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.
Факт підписання та доведення до відома підлеглого наказу саме начальником ОСОБА_10 підтверджується наказами командира в/ч НОМЕР_1 від 11.02.2025 №46 та від 25.07.2024 №219 (а.п. 14, 16).
Відповідно до долученого відеозапису встановлено, що сам наказ є законним, сформульованим виразно, чітко й зрозуміло, не допускає подвійного тлумачення та є реальним для виконання. Матеріали провадження не містять будь-яких відомостей про те, що відданий наказ сторона захисту оскаржувала до керівництва вищого рівня або до суду, як не містять будь-яких посилань на обставини та відповідні докази, які могли об`єктивно перешкодити ОСОБА_28 його виконати.
Відмова ОСОБА_10 виконувати наказ щодо вибуття та посилення позиції «ЛАСАРД» розташованої в р-ні н.п. Яблунівка, Краматорського району, Донецької області з завданням ведення розвідки противника, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , допитаних в судовому засіданні, та відеозаписом, долученим до матеріалів кримінального провадження.
Крім того, при наданні показань в судовому засіданні сам обвинувачений ОСОБА_10 не заперечував факту відмови виконувати наказ, мотивуючи це незадовільним станом здоров`я.
Проте суд критично ставиться до твердження обвинуваченого щодо невиконання ним наказу через поганий стан здоров`я, оскільки мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, можуть бути різними і для кваліфікації злочину значення не мають.
Судом врахований документ, якіий наданий обвинуваченим на підтвердежння стану його здоров`я: КТ-протокол обстеження головного мозку ОСОБА_10 від 13.05.2026, виконаного КНП «Шахтарська міська лікарня» ШМР, відповідно до якого у останнього виявлено ознаки церебральної мікроангіопатії, нейродегенеративних атрофічних змін головного мозку, правобічний фронтит Однак даний документ хоча і підтверджують стан здоров`я ОСОБА_10 , але самі по собі не вказують на його придатність чи непридатність до військової служби.
Натомість, відповідно до медичної документації, а саме довідки військово-лікарської комісії №2025-0514-1210 від 14 травня 2025 року, ОСОБА_10 визнаний придатним до військової служби.
Сам обвинувачений, будучи допитаним у суді, зазначив, що висновків ВЛК щодо придатності до проходження військової служби не оскаржував.
ОСОБА_10 не звертався до вищого керівництва з рапортом про недовіру до командира, конкретні причини відмови від виконання наказу не повідомляв, обмежився загальними висловлюваннями: «за станом здоров`я, через головний біль». 
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку по те, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, а саме: непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану.
При вирішенні питання відносно призначення покарання, суд керується статтями 50, 65 КК України в частині законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання та досягнення мети його призначення.
При призначенні покарання суд виходить з вимог закону щодо достатності покарання для виправлення особи, запобігання скоєнню ним нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 402 КК України віднесено до тяжких злочинів.
Дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_10 суд установив, що він раніше не судимий (а.п. 114), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.п. 112, 113), відповідно до службової характеристики, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 18.06.2025 року, за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 зарекомендував себе незадовільно, схильний до порушення військової дисципліни, свої службові обов`язки виконує погано, потребує постійного контролю з боку командирів, погано вивчає військову справу, незадовільно виконує свої службові обов`язки, програму бойової підготовки засвоює погано, не готовий до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, ставить під сумнів законну діяльність Збройних Сил України, схильний до відмови від виконання бойових (службових) завдань за призначенням (а.п. 17).
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, на підставі ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, на підставі ст. 67 КК України, - не встановлено.
Підстав для застосування ст. 69 КК України не встановлено, оскілки однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.
Суд звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України необхідно не лише встановити наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виняткових випадках.
Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.
У будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. Проте доводи сторони захисту не містять таких обґрунтувань.
Таким чином, підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому судом не встановлено, оскільки застосування положень даної статті можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а в даному провадженні судом не встановлено жодної із таких обставин.
Підстав для застосування у даному випадку положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд також не вбачає.
Так, положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене стяттями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєннного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобамии у стані алкогольного, наркотичного чи іншого cп`янініня або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального праворушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.
З фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_10 хоча і є раніше несудимою особою, втім, враховуючи особливості вказаного кримінального правопорушення і обставини його вчинення, зокрема те, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією рф, при цьому оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності є конституційним обов`язком кожного громадянина, суд приходить до переконання, що мета кримінального провадження не може бути досягнута щодо ОСОБА_10 без реального відбування ним покарання.
З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення ОСОБА_10 і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, останньому необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили суд вважає за необхідне залишити у виді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.368-371,373,374,376 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 19.06.2025, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Матеріали кримінального провадження №62025050010022250 від 19.06.2025 залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №211/9064/25, провадження № 1-кп/211/703/26.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вступна та резолютивна частина вироку проголошена 04.06.2026 відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України.
Суддя:                 ОСОБА_1