УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/9178/23 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т. Б. 
Категорія 60 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,
суддів Павицької Т.М., Коломієць О.С.,
з участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 274/9178/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області про встановлення факту проживання разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Большакової Т. Б..,-
в с т а н о в и в :
У грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки. Вона проживала з померлою та вела спільне господарство з 1999 року по день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказала, що протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявляла про відмову від спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину після ОСОБА_3 .
Проте постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 .
Таким чином, просила суд встановити факт спільного проживання її зі спадкодавицею ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 в період з 1999 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній позивачка, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Зокрема, зазначає, що проживала зі своєю бабусею, ОСОБА_3 , однією сім`єю з 1999 року в АДРЕСА_1 , по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . У них був спільний бюджет та вони вели спільне господарство.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з того, що надані на підтвердження постійного проживання довідки Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 06.07.2016 за № 627, та Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 11.12.2023 за № 222 містять суперечливу інформацію щодо того, з ким проживала на дату смерті спадкодавиця, а покази свідків у суді з достовірністю не підтвердили факт постійного проживання позивача з спадкодавицею на час її смерті та не узгоджуються між собою.
З цим твердженням суду вона не погоджується, оскільки із вказаних довідок вбачається, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але проживала за адресою: АДРЕСА_1 , спільно однією сім`єю, вели господарство і мали спільний бюджет із 1999 року до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з нею і членами її родини. Тому у суду не було жодних підстав стверджувати, що вказані довідки містять суперечливу інформацію щодо того, з ким проживала на дату смерті спадкодавиця.
Окрім того, суд зазначає, що відповідно до копій погосподарських книг за період 1999-2015 роки щодо домогосподарств за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_1 головою сім`ї була ОСОБА_3 . За адресою: АДРЕСА_1 , - її батько, мати, брати та вона, ОСОБА_4 . Але вказані копії погосподарських книг лише вказують на факт реєстрації, проте фактичне місце проживання її та ОСОБА_3 підтверджується вказаними вище довідками.
Факт спільного проживання підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , староста Терехівської сільської ради, яка працює з 2021 року старостою, а з 1999 року була головним бухгалтером цієї сільської ради, і яка пояснила, що проживання її та спадкодавиці встановлювалось зі слів людей, жителів села Кикишівка, і про це було нею видано довідку. Спільний бюджет вона встановлювала на підставі спільного проживання. Щодо зазначення у погосподарській книзі майна, то вказала, що підсобне господарство реєструється за місцем проживання особи, хоча вона може проживати в іншому місці.
Таким чином, у суду не було жодних підстав стверджувати, що вказані вище довідки містять суперечливу інформацію щодо того, з ким проживала на дату смерті спадкодавиця.
Той факт, що вона їздила на роботу до м. Києва, не спростовує факт її постійного проживання однією сім`єю з 1999 року в АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 , а також факт догляду за нею і ведення спільного господарства по день її смерті.
Терехівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області 06.07.2016 року їй видано довідку за № 629 про те, що вона зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 16.01.2008 року.
Дата 16.01.2008 року вказана з дати обміну нею паспорта громадянина України.
Фактично за вказаною адресою вона проживає з дня свого народження і по даний час. І, звичайно, проживала там разом зі спадкодавицею.
Свідок ОСОБА_6 повідомив суду, що 2 роки до смерті бабусі працював з її батьками, а не те, що бабуся проживала перед смертю 2 роки з її матір`ю та її дітьми, в т.ч. і з нею. Відомо, що вона їздила в Київ, працювала там, але коли саме це було, він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_7 , сестра її чоловіка, пояснила суду, що з 1999 року бабуся проживала в одній хаті з ними всіма.
Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що з 1999 року ОСОБА_3 проживала в хаті її матері, та вона, коли була на роботі в Києві, то весь час приїжджала додому, привозила торби з продуктами, також пояснила, що вона сама часто приїздила до них в гості і жила в них.
Свідку ОСОБА_9 , колишній дружині відповідача, яка не проживає з ним понад 30 років та проживає в с. Хажин, а не в с. Кикишівка, нічого не відомо про проживання їх родини. Всі ці роки вона не спілкувалася з ними і з ОСОБА_10 .
Стверджує, що ці покази не відповідають фактичним обставинам справи. 
Підкреслює, що в судовому засіданні відповідач та його представник жодних пояснень суду не дали.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся позивачки - ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки Терехівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 06.07.2016 за № 627, ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована до дня смерті за адресою: АДРЕСА_2 , але проживала з 1999 року по АДРЕСА_1 з батьками позивачки.
6 липня 2016 року Терехівською сільською радою Бердичівського району Житомирської області видано довідку за № 629 про те, що позивачка дійсно з 16 січня 2008 року зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до довідки Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 11.12.2023 за № 222, гр. ОСОБА_3 , дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але проживала разом з своєю онучкою ОСОБА_1 , 1982 р.н. по АДРЕСА_1 , спільно однією сім`єю, вели господарство і мали спільний бюджет з 1999 року до дня смерті  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Єрьомінської-Бойкової І.В. від 27.07.2018 за №1716/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.
05.03.1996 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила таке розпорядження: жилий будинок і все своє майно, де б воно не було і з якого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті і на що вона за законом матиме прав, заповідає своєму сину ОСОБА_2 . Заповіт посвідчено секретарем виконкому Терехівської сільської ради народних депутатів Бердичівського району Житомирської області Порхун Н.З.
З копій погосподарських книг за період 1999-2015 роки (погосподарська книга № 4 Терехівської сільської ради народних депутатів на 1996 р., 1997 р., 1998 р., 1999 р., 2000 р.; погосподарська книга № 5 Терехівської сільської ради на 2001-2005 рр.; погосподарська книга № 3 на 2006-2010 роки; погосподарська книга № 7 на 2011-2025 роки) щодо об`єкта погосподарського обліку за адресою: АДРЕСА_1 та щодо об`єкта погосподарського обліку за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що головою сім`ї була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За адресою АДРЕСА_1 : голова сім`ї ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .
У матеріалах справи міститься копія спадкової справи № 317/2016, заведена до майна ОСОБА_3 , померлої  ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В судовому засіданні позивачка пояснила, що з 2002 по 2004 роки працювала у м. Києві і навідувалась кожен місяць до батьків, у цей час бабуся проживала з її батьками; з 2004 року по 2010 року вона з батьками і бабусею проживали спільно, з 2010 знову вона їздила на роботу в м. Київ та приїздила до батьків кожного місяця. ЇЇ батьки займались похованням бабусі. Відомо, що у бабусі за місцем її реєстрації була корова та птиця, але це все утримувалось за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_15 часто хворіла та її батьки доглядали за нею.
Свідок ОСОБА_16 , сусід позивачки, повідомив, що бабуся проживала перед смертю 2 роки з дочкою ОСОБА_17 (матір`ю позивачки) та її дітьми, також з ОСОБА_18 , а до цього проживала у себе, тримала господарство. Ховала бабусю її донька ОСОБА_19 . Відомо, що позивачка їздила в м. Київ, працювала там, коли саме це було, не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_7 , сестра чоловіка позивачки, пояснила, що з 1999 року бабуся проживала з ОСОБА_17 , мали господарство, ОСОБА_18 навчалася, їздила на роботу в м . Київ, її діти залишалися вдома. Батьки позивачки тримали корову, жили з бабусею в одній хаті.
Свідок ОСОБА_5 , староста Терехівської сільської ради, яка обіймає цю посаду з 2021 старостою, а з 1999 року було головним бухгалтером цієї сільської ради, пояснила, що проживання бабусі ОСОБА_20 і позивачки встановлювалось зі слів людей, жителів села Кикишівка, і про це було нею видано довідку. Спільний бюджет вона встановлювала на підставі спільного проживання. Щодо зазначення у погосподарській книзі майна, то вказала, що підсобне господарство реєструється по місцю проживання особи, хоча вона може проживати в іншому місці.
Свідок ОСОБА_8 повідомив, що з 1999 року ОСОБА_21 проживала з ОСОБА_17 (матір`ю позивачки) у її хаті, а ОСОБА_18 періодично приїжджала. ОСОБА_19 ховала бабусю. Побут бабуся вела з ОСОБА_17 .
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_22 (бабуся позивачки) проживала за адресою: АДРЕСА_2 , а позивач по АДРЕСА_3 чи 11. Бабуся тримала господарство: корову, порося, проживала до смерті у своїй хаті, але приходила до своєї дочки ОСОБА_23 . Коли позивачка поїхала працювати у Київ, то залишила дітей у ОСОБА_23 (матері) і бабуся допомагала за ними доглядати. Бабуся мала пенсію, а позивачка влаштовувала своє життя і ОСОБА_21 плакала, що ОСОБА_18 приїжджає рідко до дітей. Відомо, що поховання відбувалось за адресою: АДРЕСА_3 чи 11, а ОСОБА_24 (відповідач) платив за обід.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).
Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини встановлення факту саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).
Позивачка, звертаючись до суду із позовом, вказувала, що не була зареєстрована разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 за однією адресою, проте до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - проживала разом з нею.
Проте ОСОБА_1 не надала переконливих доказів, які б однозначно свідчили про її постійне проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. 
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду. 

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді