ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6086/20 Суддя (судді) першої інстанції: Науменко В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чуприни О.В., суддів Попової О.Г., Говоруна О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського фахового коледжу транспортної інфраструктури на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Київського коледжу транспортної інфраструктури про застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (надалі по тексту також - позивач, ГУ ДСНС України у м. Києві, Головне управління), звернулося в Окружний адміністративний суд міста Києва з адміністративним позовом до Київського коледжу транспортної інфраструктури (надалі по тексту також - відповідач, ККТІ) про застосування заходів реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень гуртожитку шляхом відключення електроживлення та накладення печаток на двері електрощитової до повного усунення порушень, зазначених в акті.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведені перевірки відповідача щодо додержання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки виявлено порушення вимог законодавства, за наслідками яких, на переконання Головного управління, наявна реальна загроза життю та здоров`ю людей. З метою усунення порушень та забезпечення безпеки життю і здоров`ю людей, які працюють, перебувають на об`єкті, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі, позивач просить суд застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації приміщень гуртожитку, розташованого за адресою: вул. Котельникова, 29/18, Святошинський район міста Києва шляхом відключення електроживлення та накладення печаток на двері електрощитової до повного усунення порушень, зазначених в акті.
Одночасно з вказаними вимогами позивач також просив: покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві обов`язок щодо забезпечення виконання судового рішення шляхом опечатування та відімкнення від джерел електроживлення.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 адміністративний позов задоволено частково: застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Київського коледжу транспортної інфраструктури у вигляді заборони роботи (експлуатації) будівель приміщень гуртожитку Київського коледжу транспортної інфраструктури розташованих за адресою: вул. Котельникова, 29/18 в Святошинському районі м. Києва, до повного усунення порушень у сфері пожежної та техногенної безпеки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що доведеними є обставини існування порушення пожежної безпеки в приміщенні гуртожитку Київського коледжу транспортної інфраструктури, який знаходиться за адресою: вул. Котельникова, 29/18 в Святошинському районі м. Києва, і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей, швидкого розповсюдження пожежі, перешкоджають своєчасному гасінню пожежі та проведенню робіт з оперативної евакуації людей. Доказів усунення у повному обсязі виявлених порушень, зазначених в акті перевірки відповідачем не надано.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Київський коледж транспортної інфраструктури подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи наявність порушень, зафіксованих в акті перевірки, та необхідності їх усунення, вказує про непропорційність застосування пропонованого заходу реагування. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити; змінити рішення суду першої інстанції шляхом зобов`язання застосувати часткові заходи реагування: встановити строковий графік поетапного усунення порушень з урахуванням бюджетного фінансування відповідача; покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві контроль за виконанням зазначеного графіка; дозволити експлуатацію гуртожитку до повного усунення порушень за умови виконання компенсаційних (тимчасових) заходів пожежної та техногенної безпеки.
ГУ ДСНС України у м. Києві скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що надійшов на адресу суду 24.02.2026, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Серед іншого зазначено про проведення період з 02.02.2026 по 13.02.2026 позапланового заходу державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки з питань перевірки усунення попередніх порушень на звернення Київського коледжу транспортної інфраструктури. За результатами його проведення встановлено часткове усунення порушень та складено акт від 13.02.2026 за №1, яким зафіксовано 5 (п`ять) порушень вимог пожежної та техногенної безпеки, котрі залишилися неусунутими.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Кодексу цивільного захисту України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", наказу МВС України від 17.01.2019 за №22, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21.01.2019 за №73/33044, доручення Прем`єр-міністра України від 11.12.2019 за №44205/1/1-19 та доручення ДСНС України від 11.12.2019 за №02-17767/261, Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві видано наказ від 12.12.2019 за №1068 "Про проведення позапланових перевірок".
На підставі коментованого наказу видано посвідчення №7724 від 16.12.2019 на проведення перевірки Київського коледжу транспортної інфраструктури, розташованого за адресою: вул. Котельникова, 29/18 у Святошинському районі м. Києва.
Перед початком здійснення перевірки державними інспекторами надано/пред`явлено посвідчення на проведення перевірки від 16.12.2019 за №7724 та службові посвідчення, які засвідчують осіб перевіряючих. Копію посвідчення отримала завідувач гуртожитку - Ростовська В.Б., про що зроблено відповідну відмітку в посвідченні №7724.
Під час здійснення перевірки встановлено, що об`єкт перевірки - приміщення ККТІ експлуатується з порушенням правил та норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей. За результатами перевірки державним інспектором складено акт №947 від 27.12.2019, в якому зафіксовано наступні порушення:
в протипожежній перешкоді, яка відокремлює приміщення електрощитової, відсутні протипожежні двері - наявність даного порушення призведе до розповсюдження диму та вогню по приміщенням та збільшить час для безпечної та швидкої евакуації людей з приміщення тим, самим створивши загрозу їх життю та здоров`ю;
на шляху евакуації на першому поверсі улаштований турнікет, що обертається - дане порушення призведе до перешкоджання швидкій евакуації людей з приміщення під час пожежі;
шляхи евакуації на першому поверсі захаращені сторонніми предметами - дане порушення призведе до перешкоджання швидкій евакуації людей з приміщення під час пожежі;
в підвальному приміщенні використовуються лампи розжарювання без захисного скла - зняття ковпаків (світильників) веде до зниження їх технічних характеристик заводу виробника, може призвести до випадання (розбиття) лампи зі світильнику та спричинити до виникнення пожежі та впливу небезпечних факторів пожежі (продуктів горіння, чадного газу та підвищених температур), та створює загрозу життю та/або здоров`ю людей;
пожежні кран-комплекти знаходяться у несправному стані - під час виникнення пожежі не дає можливості її гасіння на ранній стадії розвитку;
шафи пожежних кран-комплектів не мають отворів для провітрювання та не пристосовані для опломбування та візуального огляду їх без відкривання - не дасть змоги утримувати внутрішній протипожежний водопровід у постійній готовності;
пожежні кран-комплекти не укомплектовані пожежними рукавами та стволами однакового з ними діаметра - збільшить час для оперативного гасіння пожежі на ранній стадії її виникнення, чим створить загрозу життю та здоров`ю людей;
евакуаційні виходи на поверхах не позначені світловими покажчиками "Вихід" - у разі невиконання цієї вимоги збільшується час виявлення та гасіння пожежі та оповіщення людей, що може призвести до загрози життю та здоров`ю людей та завдати значних матеріальних збитків. Для оповіщення використовуються спеціальні гучномовці, світлові табло з фіксованими надписами ("Пожежа", Вихід", тощо), піктограми або світлодіодне табло;
сходові клітки не обладнані евакуаційним освітленням - відсутність евакуаційного освітлення призводить до затримки та невірного напрямку евакуації людського потоку та збільшення часу евакуації, що в свою чергу збільшує час впливу небезпечних факторів пожежі на людину та створює загрозу життю та/або здоров`ю людей;
електророзетки на першому поверсі в приміщенні вахтера встановлені на горючу основу (конструкції) стін - порушення щодо улаштування, утримання та експлуатації електромережі електрообладнання створює загрозу виникнення пожежі від дії теплових проявів електричної енергії та сприяє швидкому розповсюдженню пожежі, що може призвести до загибелі людей;
приміщення гуртожитку не обладнані автоматичною пожежною сигналізацією відповідно до ДБН В.2.5- 56:2014 "Системи протипожежного захисту" - дане порушення призведе до пізнього виявлення пожежі та оповіщення людей, які перебувають у будівлі, в зв`язку з чим первинні засоби пожежегасіння будуть не ефективними, продукти горіння та чадний газ унеможливлять своєчасну та безпечну евакуацію людей з будівлі та призведуть до отруєння людей що перебуватимуть у ній, гасіння пожежі здійсниться лише після прибуття пожежних підрозділів з необхідними засобами гасіння;
в приміщеннях гуртожитку на вікнах першого поверху встановлені глухі грати - наявність даного порушення перешкоджає вільній евакуації людей з приміщення під час виникнення пожежі, що може призвести до загрози життю та здоров`ю людей;
зняті пристрої для самозачинення дверей сходових кліток - у разі виникнення надзвичайної ситуації може призвести до швидкого розповсюдження продуктів горіння по іншим приміщенням будівлі та перешкодить вільній евакуації людей з приміщення під час виникнення пожежі, що може призвести до загрози життю та/або здоров`ю людей;
групові електричні щитки не забезпечені схемою підключення споживачів з пояснювальними написами та вказаним номінальним струмом апаратів захисту - відсутність даної інформації унеможливлює вчасно та безпечно знеструмити приміщення (частину приміщень) де виникла пожежа та приступити до її гасіння;
з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів не виконано за допомогою опресування, зварювання або затискачів - місця з`єднання жил проводів і кабелів, а також: з`єднувальні та відгалужувальні затискачі повинні мати мінімальний перехідний опір, щоб уникнути їх перегрівання й пошкодження ізоляції стиків. Струм утрат ізоляції стиків повинен бути не більше струму втрат ізоляції цілих жил цих проводів і кабелів, що може призвести до виникнення та розповсюдження пожежі.
Наявність саме вказаних порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки стали підставою для звернення Головного управління у лютому 2020 року до суду з позовом про застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи в силу вимог статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Кодексом цивільного захисту України, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 за №877-V (надалі по тексту також - Закон №877-V) та Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України від 31.12.2014 за №1417 (надалі по тексту також - Правила №1417) (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (надалі по тексту також - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); спосіб та форми здійснення заходів державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа (частина 4 статті 4 Закону №877-V).
Частиною 7 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
За змістом статті 64 Кодексу цивільного захисту України (надалі по тексту також - КЦЗ України, Кодекс), центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб.
Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
До складу центрального органу виконавчої влади і його територіальних органів, які здійснюють вказаний нагляд, серед іншого, органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду, цивільного захисту і техногенної безпеки;
У відповідності до статті 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Частиною 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
В силу вимог положень постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій" від 16.12.2015 за №1052 Державна служба України з надзвичайних ситуацій (надалі по тексту також - ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.
Серед основних завдань ДСНС України є: реалізація державної політики у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій, запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб; складає акти перевірок, видає приписи, постанови, розпорядження про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.
ДСНС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Таким чином, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, а тому позивач наділений повноваженнями здійснювати державний нагляд (контроль) за додержанням та виконанням вимог законодавства у вказаній сфері безпеки і звертатись до суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також зупинення надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані на підставі частини 1 статті 68 Кодексу цивільного захисту України застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України).
Серед підстав для звернення в такому випадку до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень є, зокрема, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами, нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій, неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання (пункт 1, 4, 10 частини 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України).
Згідно з частиною 2 цієї статті Кодексу повне або часткове зупинення об`єктів і надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення об`єктів і надання послуг можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах пожежної безпеки. Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
В призмі положень частини 2 статті 51 та частина 3 статті 55 Кодексу цивільного захисту України Забезпечення пожежної та техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Таким чином, слід дійти висновку, що КЦЗ України пов`язує застосування заходів реагування з виявленням порушень, які створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Отже, для правильного вирішення цього спору обов`язковому встановленню підлягають обставини щодо вчинення відповідачем порушень, які, в свою чергу, створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Зокрема, як зауважено в межах постанови Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №826/13895/16, за наслідком аналізу виявлених порушень суду першої інстанції слід зробити висновок про те, чи створюють вони загрозу життю та/або здоров`ю людей, а в разі встановлення обставин часткового усунення відповідачем виявлених порушень - необхідний аналіз тієї частини порушень, які не усунуто підприємством, на предмет того чи створюють вони загрозу життю та/або здоров`ю людей. Відмова в задоволенні позову, що ґрунтується лише на констатації факту того, що відповідачем усунуто частину виявлених порушень, не є належним розглядом справи та, відповідно, не є достатньою правовою підставою для відмови в задоволенні позову.
Окремо наголошено також і на тому, що слід вважати помилковим висновок, за яким належним доказом усунення всіх наявних в акті перевірки порушень є лише результати повторної перевірки, в ході проведення якої посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
Ухваленню судового рішення передує розгляд справи відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, в ході якого суд, зокрема, оцінює, аналізує докази, вирішує питання про належність, допустимість, достатність того чи іншого доказу, на підставі чого і робить висновки, які в свою чергу стають основою судового рішення, його мотивувальної частини, зокрема.
Вирішуючи в судовому рішенні питання зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв тощо, суд, в першу чергу, з`ясовує чи є передбачені для цього законом підстави, а отже оцінює надані позивачем та відповідачем докази, встановлює на підставі них факти, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Таким чином, суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами контрольного заходу і в якому зафіксовано відсутність або наявність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так й інші докази, надані відповідачем, які, в свою чергу, підтверджують відсутність або усунення виявлених порушень - акти виконаних робіт на встановлення певного обладнання, на приведення споруд, обладнання до чинних вимог, правил, інструкцій тощо; первинні документи, що свідчать про купівлю необхідного обладнання; різного роду договори про надання певних послуг, наявність яких є обов`язковою, тощо.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, необхідно вказати, що саме суд вирішує питання чи усунув відповідач виявлені порушення чи ні, а отже чи є підстави для задоволення позову чи такі відсутні.
Отже, в разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, в тому числі повторного, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.
В протилежному випадку (якщо би виключно акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки свідчив про виконання чи невиконання відповідачем вимог правил, інструкцій, ДБН тощо) функція суду була би нівельована, оскільки останній не здійснював би судочинство, а фактично затверджував би акт органу нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки своїм рішенням. За таких обставин, висновок про те, що належним доказом усунення порушення є тільки акт перевірки, який би зафіксував відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, є помилковим, оскільки такий доказ є одним із доказів, який може підтверджувати обставину усунення підприємством виявлених порушень.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №808/1883/16.
Поміж іншого, Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі №826/14758/17 погодився з тим, що поняття "загрози життю та здоров`ю" є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судами доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі позови розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.
Відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначення мотивів відхилення кожного аргументу учасника свідчать, що висновки судів про визнання підтвердженими обставин існування підстав для застосування заходів реагування є передчасними та необґрунтованими, здійсненими на підставі неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Колегією суддів на виконання вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного суду України також взято до врахування позицію Верховного Суду, викладену в межах постанови від 28.05.2019 у справі №819/1850/17, за якою під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.
Так, при обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Отже, аналіз викладених вище по тексту судового рішення правових норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування адміністративним судом заходів реагування є одночасна наявність таких умов: 1) факт порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) звернення компетентного органу, який здійснює державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки, із відповідним адміністративним позовом до суду; 3) наявність обов`язку у підконтрольного суб`єкта, зупинення експлуатації приміщень якого вимагає відповідний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, забезпечувати дотримання вимог пожежної безпеки у відповідному приміщенні.
Повертаючись до фактичних обставин справи, як встановлено судом першої інстанції, за наслідком проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки гуртожитку Київського коледжу транспортної інфраструктури у період з 16.12.2019 по 27.12.2019 складено акт за №947 від 27.12.2019, яким зафіксовано 19 (дев`ятнадцять) порушень вимог законодавства, зокрема Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України від 31.12.2014 за №1417.
У вимірі дослідження сукупності наявних у справі матеріалів, колегія суддів констатує, що станом на дату ухвалення рішення Кіровоградським окружним адміністративним судом від 26.12.2025, у таких були відсутні належні й достатні докази того, що Київським коледжем транспортної інфраструктури усунуті порушення установлених законодавством вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки, зафіксовані актом за №947 від 27.12.2019.
Поруч із цим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення до суду надано докази проведення у період з 02.02.2026 по 13.12.2026 позапланового заходу державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки з питань перевірки усунення попередніх порушень на звернення Київського коледжу транспортної інфраструктури. 
За результатами його проведення встановлено часткове усунення порушень та складено акт від 13.02.2026 за №1 (а.с.160-176), яким зафіксовано 5 (п`ять) порушень вимог пожежної та техногенної безпеки, окреслених у Правилах №1417, котрі залишилися неусунутими, а саме:
1. Пожежні кран-комплекти знаходяться у несправному стані (пункт 2.2 розділу V Правил №1417);
2. Шафи пожежних кран-комплектів не мають отвори для провітрювання та не пристосовані для опломбування та візуального огляду їх без відкривання (пункт 2.2 розділу V Правил №1417);
3. Евакуаційні виходи на поверхах не позначені світловими покажчиками "Вихід" (пункт 2.31 розділу ІІІ Правил №1417);
4. Сходові клітки не обладнані евакуаційним освітленням (пункт 2.31 розділу ІІІ Правил №1417);
5. Приміщення гуртожитку не обладнані системами протипожежного захисту (системою пожежної сигналізації та системою оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей) відповідно до ДБН В.2.5-56 "Системи протипожежного захисту" (пункт 1.2 розділу V Правил №1417).
Відповідно до пункту 4 розділу І Правил пожежної безпеки пожежна безпека повинна забезпечуватися шляхом проведення організаційних заходів та технічних засобів, спрямованих на запобігання пожежам, забезпечення безпеки людей, зниження можливих майнових втрат і зменшення негативних екологічних наслідків у разі їх виникнення, створення умов для успішного гасіння пожеж.
Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу V Правил пожежної безпеки будинки, приміщення та споруди повинні обладнуватися системами протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту".
ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту" поширюються на проектування, монтування систем протипожежного захисту об`єктів будівництва, а саме: автоматичних систем пожежогасіння та флегматизації; автономних систем пожежогасіння; систем пожежної сигналізації; системи керування евакуюванням (в частині систем оповіщення про пожежу і покажчиків напрямку евакуювання; систем протидимного захисту; систем централізованого пожежного спостерігання; диспетчеризації систем протипожежного захисту.
Система протипожежного захисту - комплекс технічних засобів, що змонтований на об`єкті, призначений для виявлення, локалізування та ліквідування пожеж без втручання людини, захисту людей, матеріальних цінностей та довкілля від впливу небезпечних чинників пожежі.
Системи пожежної сигналізації призначені для раннього виявлення пожежі та подавання сигналу тривоги для вжиття необхідних заходів (наприклад: евакуювання людей, виклик пожежно-рятувальних підрозділів, запуск протидимних систем пожежогасіння, здійснення управління протипожежними клапанами, дверима, воротами та завісами (екранами), відключенням або блокуванням (розблокуванням) інших інженерних систем та устатковання при сигналі "пожежа" тощо).
Системи пожежної сигналізації повинні: а) виявляти ознаки пожежі на ранній стадії; б) передавати тривожні сповіщення до пристроїв передавання пожежної тривоги та попередження про несправність; в) формувати сигнали управління для систем протипожежного захисту та іншого інженерного обладнання, що задіяне при пожежі; г) сигналізувати про виявлену несправність, яка може негативно впливати на нормальну роботу систем пожежної сигналізації.
Система керування евакуюванням - сукупність технічних засобів та організаційних заходів, призначених для оповіщування про виникнення пожежі та подавання сигналів керування евакуюванням.
Система оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей призначена для оповіщення людей, що знаходяться в будинку (споруді), про виникнення пожежі з метою створення умов для їх своєчасного евакуювання. За способами оповіщення система оповіщення ділиться на світлові (візуальні), звукові, мовленнєві та комбіновані.
Колегія суддів зазначає, що відсутність необхідних систем заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення та гасіння, попередження людей про небезпеку - створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.
Отже, виходячи із встановлених обставин цієї справи та неусунутих відповідачем порушень в сфері пожежної безпеки, сліду уважати обґрунтованим висновок про те, що виявлені порушення, які не було усунуто, становлять загрозу життю та здоров`ю людей.
Суд апеляційної інстанції поділяє думку, викладену в усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, у постановах від 05.05.2022 у справі № 160/4988/19, від 19.07.2023 у справі №200/2315/20-а, від 29.02.2024 у справі №420/1984/20, тощо) про те, що існування (неусунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування. 
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід реагування негативно вплине на права та інтереси всіх учасників освітнього процесу, а також призведе до порушення права на житло та безпечні умови проживання дітей тощо, з огляду на таке.
Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.
Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.
Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (постанови Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №160/3791/22 та від 26.10.2023 у справі №140/12199/21).
Відповідно до частини другої, третьої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятою Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 березня 2017 року у справі "В.К. проти російської федерації" (V.K. v. russia, скарга №68059/13) поряд з іншим, судді дійшли одноголосно висновку, що держава несе відповідальність за шкоду, завдану дитині, яка перебуває під її контролем (під час перебування дитини на виховані у закладі освіти).
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 за №2402-III передбачено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.
Відповідно до частини 2 статті 6 зазначеного Закону держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, формуванню навичок здорового способу життя. З цією метою держава вживає заходів щодо зниження рівня дитячої смертності та запобігання нещасним випадкам.
За приписами частини першої статті 53 Закону України "Про освіту" від 05.09.2017 за №2145-VIII здобувачі освіти мають право, зокрема, на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці. Відповідно до частини першої статті 54 цього Закону педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники мають право, зокрема, на безпечні і нешкідливі умови праці.
Отже, держава гарантує та забезпечує безпечні умови навчання, виховання та праці, які повинен забезпечити заклад освіти з метою збереження життя і здоров`я людей, які визнаються в Україні найвищою цінністю (стаття 3 Конституції України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №280/11719/21, від 30.04.2025 у справі №280/8250/20.
У контексті вимог апеляційної скарги, котрі зводяться до того, що у разі, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність підстав про застосування заходів реагування, ККТІ просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом зобов`язання застосувати часткові заходи реагування: встановити строковий графік поетапного усунення порушень з урахуванням бюджетного фінансування відповідача; покласти на Головне управління ДСНС України у м. Києві контроль за виконанням зазначеного графіка; дозволити експлуатацію гуртожитку до повного усунення порушень за умови виконання компенсаційних (тимчасових) заходів пожежної та техногенної безпеки, такі підлягають відхиленню, з огляду на таке.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права.
Водночас Верховний Суд у своїй практиці неодноразово висловлював правову позицію, відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Вихід за межі позовних вимог у справах, де позивачем є суб`єкт владних повноважень або інший суб`єкт у сфері публічно-правових відносин ніж суб`єкт владних повноважень не допускається, оскільки це суперечитиме як нормі частини 2 статті 9 КАС України так і завданню адміністративного судочинства, визначеному частиною 1 статті 2 цього Кодексу (постанови Верховного Суду від 19.12.2023 у справі № 640/611/20, від 05.03.2025 у справі №300/2291/23, від 11.10.2023 у справі № 160/9500/21).
У цій справі позивачем є ГУ ДСНС України у м. Києві, який входить до структури органів державного нагляду та контролю, у зв`язку з цим йому законом надано повноваження у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, звертатися до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина 2 статті 68 КЦЗ України).
Натомість суд не може застосовувати заходи реагування з власної ініціативи.
У свою чергу, такий захід реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (до таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28.02.2019 у справі №810/2400/18).
Згідно приписів частин 1 і 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 КАС України).
Також доцільно звернути увагу на ту обставину, що перевірка дотримання відповідачем правил техногенної та пожежної безпеки при експлуатації приміщень гуртожитку навчального закладу була проведена позивачем ще у 2019 році, а станом на 2026 рік виявлені порушення у повному обсязі так і не усунуто.
У спірному випадку, в межах апеляційного перегляду оскаржуваного рішення Київським коледжем транспортної інфраструктури не надано жодного доказу, з яких суд мав би можливість встановити та перевірити обставини щодо дійсного повного та належного усунення порушень Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2014 за №1417, зафіксованих за наслідком проведення повторного позапланового заходу реагування (контролю) у акті від 13.02.2026 за №1.
Поруч із наведеним, при зверненні до суду із вказаним адміністративним позовом, ГУ ДСНС України у м. Києві просило про застосування заходів реагування до повного усунення порушень, зазначених у акті перевірки, тобто актуального станом на час звернення - за №947 від 27.12.2019. В межах розгляду справи, про що зазначено вище по тексту судового рішення, судом апеляційної з`ясовано про усунення відповідачем частини порушень, що зафіксовано актом перевірки за №1 від 13.02.2026.
Підсумовуючи, недодержання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення. Заявлений захід реагування як повне або часткове зупинення експлуатації приміщень гуртожитку не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Отже, ураховуючи те, що станом на дату ухвалення судового рішення актуальними залишаються результати позапланового заходу державного нагляду (контролю) ГУ ДСНС України у місті Києві щодо недотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, оформлені актом за №1 від 13.02.2026, а відповідачем не надано до суду доказів повного усунення виявлених порушень, суд апеляційної інстанції уважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів реагування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Київського фахового коледжу транспортної інфраструктури, рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.
Відповідно до статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київського фахового коледжу транспортної інфраструктури на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Київського коледжу транспортної інфраструктури про застосування заходів реагування, - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №640/6086/20, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя    Чуприна О.В.

Суддя       Попова О.Г.

Суддя      Говорун О.В.