Справа № 135/231/26 
Провадження № 3/135/88/26 

ПОСТАНОВА
іменем України

29.04.2026      м. Ладижин Вінницька область

Суддя Ладижинського міського суду Вінницької області Кривешко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за матеріалами, які надійшли від Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працює ДП «РЕМ» провідний інженер, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:
Інспектором Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Мамоновим В.В. складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №578967 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, в тому що 30.01.2026 о 08 год 01 хв в м. Ладижин по вул. П.Кравчика, Гайсинського району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за частиною 1 ст. 130 КпАП України.
У судовому засіданні особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП не визнав. Суду пояснив, що від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, оскільки бажав пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів, так як їхав на службовому автомобілі та поспішав на роботу. Працівниками поліції йому було відмовлено у проходженні огляду на місці, оскільки у них не було в наявності спеціального технічного засобу. Просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі частиною 2 статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідальність за частини 1 статті 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто відповідальність за правопорушення, передбачене частини 1 статті 130 КУпАП настає не при будь-якій відмові особи від проходження огляду на стан сп`яніння, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння, і лише відповідно до встановленого порядку такого огляду.
Порядок проведення огляду водія на предмет встановлення факту сп`яніння передбачений статтею 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі по тексту - Інструкція).
Згідно положень ч. 1, 2, 5 ст. 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №578967 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України, в тому що 30.01.2026 о 08 год 01 хв в м. Ладижин по вул. П.Кравчика, Гайсинського району Вінницької області водій ОСОБА_1 керував автомобілем Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 ПДР України.
Згідно з вимогами п. 6 розділу І Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність) (далі — спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ. Інструкції за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів.
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки, та/або декларацію про відповідність та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 3 Розділу ІІ. Інструкції)
У п. 7 розділу І Інструкції зазначено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
До матеріалів справи також доданий відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського №800791, яким зафіксована хронологія подій 30.01.2026 07:56:17 – 30.01.2026 08:33:55.
Проте, із долученого до матеріалів справи відеозапису з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано подію, що мала місце при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №578967 від 30.01.2026 відносно ОСОБА_1 , не зафіксовано факт керування ним транспортним засобом, в тому числі об 08 год 01 хв, як зазначено у протоколі про адміністративні правопорушення та не зафіксовано факт руху цього транспортного засобу. Лише припаркований на узбіччі автомобіль. Поліцейський в процесі складання протоколу продовжує бесіду з водієм, під час якої намагається почути визнання ОСОБА_1 факту керування транспортним засобом, а отже, визнання вини.
При цьому поліцейський (як вбачається з відео) навіть не роз`яснив диспозицію норми ч. 1 ст. 130 КУпАП. Ця помилка поліцейського є досить вагомою, адже, оголосивши диспозицію статті, поліцейський фактично висунув би звинувачення, яке ОСОБА_1 не було оголошено.
Крім цього, із оглянутого судом відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 жодного разу на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не відмовився. Працівником поліції повідомлено ОСОБА_1 про відсутність спеціального технічного засобу (08:11:21). 
Наявне в матеріалах справи «направлення» до медичного закладу з часом 08:26 год. 30.01.2026 не підкріплено жодною технічною фіксацією його оголошення чи вручення ОСОБА_1 , у цей час, не зафіксовано ані пропозиції пройти огляд, ані відмову від нього. За таких обставин вказане направлення та акт огляду не можна розглянути як належні докази дотримання вимог ст. 266 КУпАП.
Поряд з цим, в порушення вимог ст. 268 КУпАП працівником поліції особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено право на захист, обмежившись лише наданням інформації про направлення справи до суду та залучення перекладача у разі потреби.
Разом з тим, частина 2 ст. 251 КУпАП встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд наголошує, що він не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Зазначене узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»).
У справі «Гайдашевський проти України» від 06.02.2025 (п. 34) Європейський суд з прав людини зауважив про те, що «здійснюючи власний пошук доказів та додатково засуджуючи заявника на основі отриманих таким чином доказів, суд створює враження плутанини між ролями прокурора та судді та, відповідно, дав підстави для законних сумнівів щодо неупередженості суду з точки зору об`єктивного критерію». 
У справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 (п. 77) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».
Оцінивши наявні в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та надані в судовому засіданні докази в їх сукупності з урахуванням того, що всі виявлені під час складання протоколу про адміністративне правопорушення недоліки та сумніви мають застосовуватись на користь особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а суд не наділений повноваженням збирати докази винуватості чи невинуватості особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 поза розумним сумнівом не вбачається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За встановлених під час розгляду справи обставин, є законні підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 130, 247, 268, 284, 294 КУпАП, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Кривешко Ірина Володимирівна