Справа № 454/976/25 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В. 
Провадження № 22-ц/811/4239/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,
представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не заперечує свого обов`язку утримувати дитину, однак зазначає, що його матеріальне становище змінилося, оскільки постановою Львівського апеляційного суду від 30.06.2023 року з нього стягуються аліменти на утримання матері у розмірі 1/10 частини доходу, у зв`язку з чим 22.01.2025 року відкрито виконавче провадження, крім того, його стан здоров`я погіршився, що потребує коштів на лікування. Позивач має сумніви щодо цільового використання аліментів, а відповідач не повідомляє про місце перебування дитини.
З наведених підстав просить змінити розмір аліментів, що стягуються згідно рішення Сокальського районного суду від 27.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття та стягувати такі у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) позивача, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відкликати виконавчий лист по справі за № 454/3505/19, виданий Сокальським районним судом Львівської області.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що витрати ОСОБА_1 збільшились у зв`язку з необхідністю сплачувати кошти на утримання ОСОБА_6 у примусовому порядку, що свідчить про погіршення його матеріального становища. Вказує, що позивачем надано належні та допустимі докази, які свідчать про те, що погіршення його стану здоров`я не носить короткострокового характеру, а є стійким розладом функцій організму та потребує постійного лікування та реабілітації, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Вважає, що судом першої інстанції було помилково враховано наявність брата позивача, як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_7 з матір`ю не проживає, а тому не бере безпосередньої допомоги та участі у її утриманні. Судом першої інстанції не досліджувалось питання щодо цільового використання сплачуваних позивачем аліментів, оскільки, на думку апелянта, від цільового використання коштів залежить чи відповідачка, як розпорядник коштів, здійснює їх витрату в інтересах дитини. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів зміни його матеріального та сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, а визначений рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року розмір аліментів є мінімальним згідно положень ст. 183 СК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п. 1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти – одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти – платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Бутинської сільської ради Сокальського району Львівської області.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
З долученої до матеріалів справи довідки №6271 від 10.02.2025 року, виданої Франківським відділом державної виконавчої служби у м.Львові вбачається, що станом на 31.12.2024 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року відсутня.
Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Підгірцівським сторостинським округом від 18.11.2022 року, за адресою: АДРЕСА_1 матір позивача, ОСОБА_6 та його брат, ОСОБА_1 належить до складу сім`ї ОСОБА_1 , однак брат за вказаною адресою не проживає.
З довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що позивач працює у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана П. Сагайдачного та загальна сума доходу (без урахування одноразових виплат) за період липень-грудень 2024 року становить 577 996.58 грн. Загальна сума утриманих аліментів 143125.72 грн. 
Обгрунтовуючи підстави для зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 покликається на те, що з моменту ухвалення рішення суду, його матеріальний стан значно погіршився, оскільки на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 30.06.2023 року з нього стягуються аліменти на утримання матері, ОСОБА_6 , в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку. Також з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів його стан здоров`я значно погіршився, що підтверджується протоколом магнітно-резонансної томографії грудного відділу хребта від 07.01.2025 року.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2023 року у справі №456/4062/22 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання матері ОСОБА_6 в розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно починаючи з 23 листопада 2022 року.
Постановою державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі від 22.01.2025 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №456/4062/22 від 21.01.2025 року про стягнення коштів на утримання матері ОСОБА_6 у розмірі 1/10 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 .
Згідно долучених до матеріалів справи протоколу магнітно-резонансної томографії попереково-крижового відділу хребта від 07.01.2025 року, копій аркушів медичної книжки АНАСВ України підрозділу ТТр «Покровськ» вбачається, що ОСОБА_1 звертався до медичних закладів з приводу захворювання хребта.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на підставі рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року, а запропонований ним розмір аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на думку колегії суддів, призведе до погіршення матеріального забезпечення дитини, позбавить дитину можливості отримання від батька належного, необхідного для розвитку матеріального утримання, не буде спрямоване на належне матеріальне забезпечення дитини сторін та суперечитиме інтересам дитини, які є пріоритетними.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність зменшення розміру аліментів на дитину у розмірі до 1/8 частки його доходів з підстав погіршення його матеріального стану, оскільки при ухваленні постанови Львівського апеляційного суду від 30 червня 2023 року колегія суддів врахувала те, що ОСОБА_1 є працездатним та має можливість сплачувати аліменти на утримання матері сплачуючи аліменти на сина в розмірі .
Колегія суддів вважає, що зменшення визначеного рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27.03.2020 року розміру аліментів у зв`язку з наведеними позивачем обставинами без доведення погіршення його матеріального стану, не буде спрямовано на належне матеріальне забезпечення сина сторін та суперечитиме його інтересам.
Враховуючи інтереси дитини сторін, яка має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на достойний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів не підлягають до задоволення.
Такий свій висновок суд апеляційної інстанції обґрунтовує і тим, що позивач є особою молодого віку, офіційно працевлаштований, матеріали справи не містять доказів понесення ним постійних витрат на лікування, як і доказів погіршення майнового стану, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі, а також враховує пріоритетність інтересів дитини та обов`язок обох батьків, а не лише матері, щодо забезпечення достойного матеріального утримання, а зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з батька, призведе до покладення основного тягару матеріального утримання на матір.
Доводи апелянта про те, що він не може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, оскільки першочерговим обов`язком батьків є матеріальне утримання своїх дітей для забезпечення їх належного розвитку.
Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і покликання апелянта на те, що його витрати збільшились у зв`язку з необхідністю сплачувати кошти на утримання матері, також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про більші матеріальні потреби дитини у коштах для її гармонійного, повноцінного розвитку та належних умов проживання, для її фізичного, розумового, духовного розвитку, стягнення аліментів в меншій сумі не відповідатиме першочерговим інтересам дитини, врахування яких є обов`язком суду при визначенні розміру аліментів.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 червня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк