Справа № 128/5131/23
Провадження № 22-ц/801/22/2026
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року	Справа № 128/5131/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В
з участю секретаря судового засідання: Закерничної А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 128/5131/23 за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,
за апеляційною скаргою представника відповідача  ОСОБА_3 – адвоката Калачик Наталії Михайлівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Шевчук Л. П., -

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до  ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Позовна заява та заява про зміну предмета позову обґрунтовані наступним.
Позивач ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок: кадастровий номер 0520682800:02:005:0576 площею 0,0028 га та кадастровий номер 0520682800:02:005:0577 площею 0,0068 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в АДРЕСА_1 , відповідно до витягів з державного земельного кадастру від 07.11.2023 та витягів з державного реєстру речових прав. Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу меж земельних ділянок, внаслідок чого відповідач зайняв частину земельної ділянки позивача. Добровільно звільнити зайняту земельну ділянку відповідач не бажає. Внаслідок самовільного зайняття відповідачем частини земельних ділянок, що перебувають у власності позивача прохід та використання належних позивачу земельних ділянок є ускладненим. 
З огляду на вищевикладене, просив суд усунути позивачу перешкоди у користуванні земельною ділянкою: кадастровий номер 0520682800:02:005:0576 шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0026 га, знесення коптильні площею 1,0 кв.м та паркану від точки А: 1,69 м, 1,59 м,7,70 м, 6,05 м,1,51 м, 1,67 м, 5,98 м, 0,25 м, 0,08 м, 6,35 м, 1,14 м, 0,13 м, 1,41 м, 1,31 м, відображені на додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи, складеного 14.08.2024 №754 ТОВ «Подільський центр судових експертиз»; кадастровий номер 02520682800:02:005:0577, шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0059 га, знесення паркану від точки Б: 22,96 м, 1,63 м, 6,29 м, 1,99 м, 4,46 м, 1,73 м, 3,64 м, 3,72 м, 3,41 м, 3,59 м, 3,22 м, 3,36 м, 3,38 м, 0,20 м, 1,67 м, відображені на додатку 3 висновку судової земельно-технічної експертизи складеного 14.08.2024 №754 ТОВ «Подільський центр судових експертиз»; стягнути із відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволено.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0028 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0026 га, а саме, знесення за рахунок ОСОБА_3 коптильні площею 1,0 кв.м (0,0001га) та паркану від точки А: 1,69м, 1,59м, 7,70м, 6,05м, 1,51м, 1,67м, 5,98м, 0,25м, 0,08м, 6,35м, 1,14м, 0,13м, 1,41м, 1,31м, відображені на додатку №2 Висновку судової земельно-технічної експертизи №754, складеного 14.08.2024 ТОВ «Подільський центр судових експертиз». 
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,0068 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0577 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0059 га, а саме, знесення за рахунок ОСОБА_3 паркану від точки Б: 22,96м, 1,63м, 6,29м, 1,99м, 4,46м, 1,73м, 3,64м, 3,72м, 3,41м, 3,59м, 3,22м, 3,36м, 3,38м, 0,20м, 1,67м, відображені на додатку №3 Висновку судової земельно-технічної експертизи №754, складеного 14.08.2024 ТОВ «Подільський центр судових експертиз».
Стягнуто з ОСОБА_3 у користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Калачик Наталія Михайлівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала справа №128/2821/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0520682800:02:005:0514, шляхом знесення залізобетонних стовпів та металевого паркану (рабиці) з обох сторін сараю, що проходить по земельній ділянці з кадастровим номером 0520682800:02:005:0514. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06.01.2023 у справі №128/2821/21, залишеними без змін постановами Вінницького апеляційного суду від 28.02.2023 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2023, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. 
На думку скаржника у више зазначеній справі та у справі рішення якої оскаржується аналогічні предмети позову: - у справі №128/2821/21 - усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 0520682800:02:005:0514: - у справі №128/5131/23 - усунення перешкод в користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами 0520682800:02:005:0576 та 0520682800:02:005:0577, які утворено в межах існуючої ділянки кадастровим номером 0520682800:02:005:0514. Скаржник зауважує, що у справах №128/2821/21 та №128/5131/23 аналогічними є фактичні підстави - розміщення майна скаржника на земельній ділянці (згодом - земельних ділянках) ОСОБА_1 ; аналогічними також є правові підстави позову - положення ст.391 ЦК України. Тобто фактичні відмінності в словесному формулюванні позовних вимог у справі №128/2821/21 та №128/5131/23, не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.
За наведених обставин, скаржник вважає, що провадження у справі №902/5131/23 слід закрити на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, а оскаржуване рішення скасувати.
В апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З огляду на довідку серії 2-18 АВ №037706 скаржник є інвалідом II групи, а отже звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи №128/5131/23 в усіх судових інстанціях.
Від представника позивача – адвоката Путіліна Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просив відмовити у задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
29 липня 2025 року ухвалою Вінницького апеляційного суду зупинено апеляційне провадження у справі № 128/5131/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30 березня 2026 року ухвалю Вінницького апеляційного суду поновлено провадження у цивільній за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 – адвоката Калачик Наталії Михайлівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2026 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, правонаступника позивача ОСОБА_2 .
Представник відповідача - адвокат Калачик Н.М. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити.
Представник позивача – адвокат Путілін Є.В. в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення апеляційної скарги просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги на рішення суду, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії Витягів з Державного кадастру про земельну ділянку №НВ-740081070223 від 10.11.2023, №НВ-7400810712023 від 10.11.2023, Витягів з Державного реєстру речових прав індексний номер 355518140 від 22.11.2023 та індексний номер 355518428 від 22.11.2023 земельна ділянка з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576, площею 0,0028 га, та з кадастровим номером 0520682800:02:005:0577, площею 0,0068 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по АДРЕСА_1 , належать на парві власності ОСОБА_1 ..
З копії листа Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області №12163/201-23 від 02.10.2023 адресованого ОСОБА_4 , із гр. ОСОБА_3 проведено бесіду профілактичного характеру з метою недопущення конфліктних ситуацій та дотримання добросусідських відносин. Також повідомлено, що питання щодо земельних меж слід вирішувати мирним шляхом або звертатися в цивільно правовому порядку до суду.
В матеріалах справи міститься кадастровий план земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682800:02:005:0576, 0520682800:02:005:0577 та 0520682800:02:005:0429, що належать ОСОБА_1 , а також земельної ділянки з кадастровим номером 0520682803:02:005:0095, що належить ОСОБА_3 ..
ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надані обмінні файли щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 0520682800:02:005:0576 та 0520682800:02:005:0577; засвідчені копії поземельних книг з кадастровими номерами 0520682800:02:005:0576 та 0520682800:02:005:0577. 
З висновку експерта №754 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 14.08.2024, що проведено ТОВ «Подільський центр судових експертиз», вбачається наступне:
1. Станом на час проведення дослідження межа між земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проходить по паркану із металевої сітки від т. А до т. Б, по зовнішній стіні сараю –гаража літ. «В» (домоволод. №23) від т. Б до т. В, по паркану із металевої сітки від т. В до т. Г., див. Додаток 1 до висновку.
На додатку 1 графічно відображено план проходження фактичної межі між земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..
Після проведення натурного обстеження, проведених інструментальних обмірів та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи можливо зробити висновок, що в межах земельної ділянки площею 0,0028 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 знаходиться коптильня площею 1,0 кв.м (0,0001 га) (інформація у матеріалах інвентаризаційної справи відсутня) та паркан із металевої сітки довжиною 2,89 м (т. 1 – т. 2: 1,31+1,58); в межах земельної ділянки площею 0,0068 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:057, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 знаходиться паркан із металевої сітки довжиною 24,32 м (т. 3 – т. 4: 3,38 + 3,36 + 3,22 + 3,59 + 3,41 + 3,72 + 3,64), бетонний паркан довжиною 4,46 м (т. 5 – т. 6) та хвіртка довжиною 1,73 (т. 4 – т. 5) дивись додаток 2 до даного виноску.
На додатку 2 графічно відображено план проходження фактичної межі між земельними ділянками, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та місце розташування будівель та споруд у межах земельної ділянки площею 0,0028 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576 та земельної ділянки площею 0,0068 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0577, які перебувають у приватній власності ОСОБА_1 ..
2. Після проведеного натурного обстеження, проведених інструментальних обмірів та дослідження матеріалів, які надійшли для проведення експертизи можливо зробити висновок, що у фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває земельна ділянка площею 26,0 кв.м (0,0026 га) із земельної ділянки з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 з лінійними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки А: 1,69м, 1,59м, 7,70м, 6,05м, 1,51м, 1,67м, 5,98м, 0,25м, 0,08м, 6,35м, 1,14м, 0,13м, 1,41м, 1,31м, а також перебуває земельна ділянка площею 59,0 кв.м (0,0059 га) із земельної ділянки з кадастровим номером 0520682800:02:005:057, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 із лінійними розмірами по периметру за годинниковою стрілкою від точки Б: 22,96м, 1,63м, 6,29м, 1,99м, 4,46м, 1,73м, 3,64м, 3,72м, 3,41м, 3,59м, 3,22м, 3,36м, 3,38м, 0,20м, 1,67м, дивись додаток 3 до даного висновку.
На додатку 3 графічно відображено план земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_3 із земельних ділянок площею 0,0028 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0576 та земельної ділянки площею 0,0068 га з кадастровим номером 0520682800:02:005:0577 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у приватній власності ОСОБА_1 .
До даного висновку експерта долучено Додатки із графічним зображенням обставин, що викладені у висновку та на які є посилання у висновку .
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цивільного призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив)
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.
Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В постанові Верховного Суду у справі № 369/1843/18 від 08.02.2023 зазначено, що інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.
Згідно з постановою Верховного Суду у справі 264/7200/18 від 18.01.2021 з аналізу положень статей 116, 123, 124, частини другої статті 134, статті 212 ЗК України, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.
В постанові Верховного Суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.ст. 79, 80 ЦПК України). 
Частиною першою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Таким чином, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, із врахуванням вище зазначених норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем було порушено права позивача, як власника земельних ділянок, на володіння, користування та розпорядження власною земельною ділянкою, оскільки, як підтверджено висновком експерта №754 від 14.08.2024, саме відповідач самовільно зайняв частину земельних ділянок позивача та встановив на ній власні паркани і споруду.
Доводи апеляційної скарги, що у справах №128/2821/21 та №128/5131/23 аналогічними є фактичні підстави – розміщення майна апелянта ОСОБА_3 на земельній ділянці (згодом – земельних ділянках) ОСОБА_1 ; аналогічними також є правові підстави позову – положення ст.. 391 ЦК України, тобто фактичні відмінності в словесному формулюванні позовних вимог у справі №128/2821/21 та №128/5131/23 не є свідченням пред`явлення позову з інших підстав, не знайшли свого підтвердження, оскільки. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановленні з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
У постанові від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 Верховний Суд зазначив, що позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючи ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. 
Необхідність застосування п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (ст. 18 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір. Для застосування підстави для закриття провадження у справі, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних: сторін спору, предмета позову, підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави відмовити у відкритті провадження у справі (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18). 
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 вказав, що визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Згідно положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. 
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що підстави позову в справі №128/2821/21 та №128/5131/23 є різними. (різні кадастрові номери земельних ділянок різні площі). Посилання апелянта на витяги з державного земельного кадастру як доказ того. Що земельна ділянка була поділена безпідставні адже у вказаних витягах відсутня така інформація. 
Однак, розподіляючи судові витрати, та стягуючи з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.
До матеріалів апеляційної скарги надано довідку МСЕК серія 2-18 АВ № 037706 від 21 листопада 2002 року в якій зазначено, що ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи – загальне захворювання.
За таких обставин, оскільки  ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн не підлягають стягненню з нього на користь держави, а їх слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року в частині стягнення з стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок, що складаються із сплаченого судового збору необхідно скасувати, компенсувати судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,
постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_3 – адвоката Калачик Наталії Михайлівни задовольнити частково.
Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок скасувати, в цій частині ухвалити нове.
Компенсувати судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні, 60 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська