П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 569/26194/25
Провадження № 22-ц/4815/1145/26

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Харечко С.П.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено
поза межами судового засідання 
31 березня 2026 року в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" (далі – ТОВ "Іннова-Нова") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 7642590325 в розмірі 35 677,50 гривень, з яких: 15 000 гривень – за тілом кредиту; 20 677,50 гривень – за процентами.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іннова-Нова" загальну суму заборгованості у розмірі 33 427,50 гривень та 2 269,54 гривень судового збору.
Повний текст рішення складено 20 березня 2026 року.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року відмовлено ТОВ "Іннова-Нова" у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на положення ст. 264 ЦПК України позивач втратив право на подання доказів щодо судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, адже до закінчення розгляду справи не зробив передбаченої зазначеною процесуальною нормою заяви. 
На ухвалу ТОВ "Іннова-Нова" подано апеляційну скаргу, де вказувалося про її незаконність та необґрунтованість, які полягали у порушенні норм процесуального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про дотримання процедури декларування витрат на правничу допомогу. Так, у позовній заяві було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Також позивач повідомив суд, що документальне підтвердження цих витрат буде надано разом із заявою про ухвалення додаткового рішення протягом 5 днів після винесення рішення у справі, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Тому заявник вважав помилковими твердження суду про те, що докази витрат не були надані до виходу суду на стадію ухвалення рішення, оскільки процесуальне законодавство (ст. 246 ЦПК України) прямо передбачає можливість вирішення питання судових витрат після ухвалення рішення по суті, якщо сторона зробила відповідну заяву до закінчення судових дебатів. 
При цьому заявник заперечував проти висновку суду про те, що незаявлення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в позові спонукає до відмови у їхньому відшкодуванні, оскільки процесуальним законодавством дозволено заявляти таку вимогу у прохальній частині заяви про ухвалення додаткового рішення, що і було зроблено разом із поданням відповідних документів (акта надання послуг, платіжної інструкції тощо). 
Зауважувалося на особливості укладеного між позивачем та його представником договору про надання правничої допомоги, адже згідно з цією угодою послуги адвоката підлягали подальшій післяплаті за результатами звітного періоду, що пояснює неможливість надання повного пакета доказів оплати саме на момент пред`явлення позовної заяви.
З наведених підстав просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду, який її постановив.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано, хоча про таке право роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно із ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.
Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\West Alliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено таке.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
У разі недотримання останніх вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 1 ст. 246 ЦПК України унормовано, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ "Іннова-Нова" - адвокат Андрущенко М.В. 18 березня 2026 року звернувся до Рівненського міського суду із заявою про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 700 гривень.
Представником позивача до заяви про ухвалення додаткового рішення у справі було долучено документальне підтвердження понесених такого виду судових витрат, а саме: ордер на надання правничої допомоги; копію договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06 травня 2025 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; заявку про надання послуг; акт приймання-передачі наданих послуг; платіжну інструкція про сплату професійної правничої допомоги.
Разом з тим, як правильно зазначає заявник, у позові на виконання п.п. 9-10 ст. 175 ЦПК України вказувалося, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, складає суму судового збору у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 гривень. Крім того, було зазначено, що документальне підтвердження понесених судових витрат в частині надання ТОВ "Іннова-Нова" професійної правничої допомоги буде скеровано до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що не перевищує 5 днів з моменту винесення судом рішення по справі.
За наведених обставин висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення, визначених ст. 270 ЦПК України, є помилковими. Позивач у позовній заяві навів попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, та заявив про подання їх документального підтвердження у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
При цьому апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу в суді першої інстанції, зробив висновок про те, що наявні в матеріалах справи відповідні докази не є безумовною підставою для їхнього відшкодування, адже їхній розмір є необґрунтованим, не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат і є непропорційним до складності справи для адвоката, виконаною ним роботою, а також вимогам по суті спору.
Так, встановлено, що спір віднесено до категорії малозначних, адже відноситься до правовідносин, що виникають з прав і обов`язків споживчого мікрокредитування та є одним з найбільш поширених судових спорів.
У спорах зазначеного характеру за відсутності інших позовних вимог та протиріч між наявними у справі документами судова практика є усталеною. Спірні правовідносини не зумовлюють необхідності дослідження значної кількості законів чи підзаконних нормативно-правових актів, а матеріали справи не містять обсягу документів, що потребували б від адвоката істотних затрат часу на їх аналіз.
Також для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Тому з урахуванням наведеного розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача в суді першої інстанції, який підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 1000 гривень.
Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення міським судом норм процесуального права.
При цьому колегією суддів береться до уваги те, що оскільки ухвала про відмову в ухваленні додаткового рішення є судовим рішенням, яким суд першої інстанції остаточно вирішив заяву по суті, а тому її скасування не породжує підстав для застосування ст. 379 ЦПК України. Зазначена норма регулює випадки скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду справи, тоді як оскаржувана ухвала не перешкоджає розгляду заяви, а завершує його. Отже, належним способом реалізації повноважень апеляційного суду є ухвалення власного рішення за результатами перегляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а не передача цього питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" задовольнити частково.
Скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2026 року.
Задовольнити частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу понесених в суді першої інстанції судових витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова-Нова" 1000 (одна тисяча) гривень витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:      С.В. Хилевич

Судді:        Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків