Справа № 161/22443/25 
Провадження № 2/161/1916/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
29 квітня 2026 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області
у складі:
головуючого судді Гриня О.М.
за участю секретаря судового засідання Жежерун Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , яка подана в її інтересах адвокатом Сидорук Ольгою Василівною до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем, перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07.10.2025 було розірвано.
У період шлюбі за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем.
Зазначає, що оскільки вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то їй належить частина цієї квартири.
Посилаючись на викладене, позивач просить суд в порядку поділу спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за нею право власності на частку квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.11.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі.
Відзиву від відповідача у встановлений ухвалою строк до суду не надходило.
21.01.2026 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі.
Ч.1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, але не подав відзиву на позов, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2  перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2020, який рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07.10.2025 було розірвано (а.с. 05, 06).
Судом встановлено, що за час шлюбу, а саме 26.04.2021, за договором купівлі-продажу відповідач придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 12).
Реєстрація права власності на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.04.2021 № 254655835 (а.с. 16).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Під час розгляду справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача та в квітні 2021 року ОСОБА_1 попросила у неї позичку в розмірі 5 000 доларів США на купівлю квартири, які вона надала. Зазначила, що письмового договору між ними укладено не було, грошові кошти сестра повернула однією сумою.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 своєї постанови №11 від 22.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі – Постанова Пленуму ВСУ №11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Обсяг вищезазначеного спільно нажитого майна під час перебування позивача та відповідача у шлюбі не заперечується сторонами, є спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними. 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя.
Таким чином, позовна заява є підставною та підлягає до задоволення.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 6 311,44 грн. витрат понесених у зв`язку зі сплатою судового збору.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 89, 200, 206, 263-265, 280, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 60, 63, 70-71 СК України, ст.368 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , який поданий в її інтересах адвокатом Сидорук Ольгою Василівною до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 в користь  ОСОБА_1 витрати понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 6 311 (шість тисяч триста одинадцять) гривень 44 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП – НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено та підписано 04 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області         О.М. Гринь