П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/10183/25
Суддя-доповідач Яремчук К.О.
07 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., 
за участі секретаря судового засідання Нечко Я.О., 
представника апелянта Норця В.М., 
представниці позивача Могир О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року (ухвалене Свентухом В.М. у м. Вінниці) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "45 експериментальний механічний завод" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У серпні 2025 року до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод», у якій просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1347/Ж10/31-00-04-02-02-27, що прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 27 червня 2025 року, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові санкції) на підставі пункту 124-1 статті 124 Податкового кодексу України.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що під час проведення камеральної перевірки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю "45 експериментальний механічний завод" термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість встановлено несвоєчасну сплату товариством грошового зобов`язання за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 18 квітня 2025 року № 9106042329. 
Так, граничний термін сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання спливав 18 квітня 2025 року, проте позивач сплатив визначене ним податкове зобов`язання 15 травня 2025 року, що свідчить про затримку сплати грошового зобов`язання на 27 днів.
На підставі такого акта перевірки відповідачем і прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення, яким товариство зобов`язано сплатити штраф у розмірі 5% погашеної суми податкового боргу, що становить 321098,58 гривень.
Вказуючи на протиправність прийнятого податкового рішення, представник позивача зазначав, що 17 квітня 2025 року товариством з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень поточного року, у рядках 19 та 21 якої зазначено суму від`ємного значення в розмірі 21973761 гривень. Того ж дня позивачем подано до податкового органу і уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (звітний (податковий) період, що уточнювався, - лютий 2025 року, в пункті 18 якого вказано позитивне значення податкового зобов`язання на суму 6520446 гривень.
При цьому відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації. 
Тобто, на думку позивача, за правилами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума від`ємного значення податку на додану вартість, перш за все, повинна була спрямовуватися в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а тому сума позитивного значення за лютий 2025 року, що визначена в уточнюючому розрахунку, повинна була погашатися від`ємним значенням податку на додану вартість, що зазначена в податковій декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року.
Позивач стверджував, що реєстраційний ліміт дозволяв Центральному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків здійснити таке взаємозарахування, проте відповідач не здійснив передбачених законом дій, що призвело до прийняття протиправного, на думку представника позивача, податкового повідомлення-рішення.
За результатами розгляду такого позову Вінницький окружний адміністративний суд 10 лютого 2026 року ухвалив рішення, яким задовольнив позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» та визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення № 1347/Ж10/31-00-04-02-02-27, що прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 27 червня 2025 року.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що 17 квітня 2025 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2025 року, яку відповідач отримав 18 квітня 2025 року. У вказаній декларації у рядках 19 та 21 задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість у сумі 21973761 гривень. Також 17 квітня 2025 року позивачем подано до контролюючого органу і уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість за лютий 2025 року, який отримано відповідачем 18 квітня 2025 року, згідно з яким у рядку 18 визначено позитивне значення податкового зобов`язання у сумі 6520446 гривень. При цьому суд першої інстанції встановив, що з витягу з системи електронного адміністрування податку на додану вартість № 18102338 слідує, що реєстраційний ліміт позивача становив 20481811,77 гривень, що надавало можливість здійснення зарахування сум у порядку, передбаченому податковим законодавством.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що станом на момент подання податкової звітності у позивача одночасно існували податковий борг з податку на додану вартість за лютий 2025 року та від`ємне значення податку на додану вартість за березень 2025 року у розмірі, що повністю його поглинало. 
Крім того, окружний адміністративний суд зауважив, що відповідно до статті 76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком, а оскільки уточнюючий розрахунок за лютий 2025 року та декларація з податку на додану вартість за березень 2025 року подані в один день, тому відповідач повинен був урахувати їх у взаємному зв`язку. Проте відповідач під час проведення камеральної перевірки не врахував декларацію з податку на додану вартість за березень 2025 року, обмежившись аналізом лише уточнюючого розрахунку, що призвело до необґрунтованого висновку про наявність прострочення сплати узгодженого грошового зобов`язання.
З огляду на наведене суд першої інстанції виснував, що податкове повідомлення-рішення № 1347/Ж10/31-00-04-02-02-27, що прийняте Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 27 червня 2025 року, є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на таку скаргу
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що згідно з матеріалами справи 17 квітня 2025 року позивачем подано до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість за лютий 2025 року, отриманий відповідачем 18 квітня 2025 року, згідно з яким у рядку 18 визначено позитивне значення податкового зобов`язання у сумі 6520446 гривень. 
Апелянт зазначає, що станом на 17 квітня 2025 року переплата в інтегрованій картці платника податків за КБК 14010100 (податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становила 97 530,12 гривень.
При цьому відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. 
Відтак, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» скористалось своїм правом на подання уточнюючого розрахунку, тому у такого платника податків після подання такого розрахунку та визначення у ньому грошових зобов`язань, які слід сплатити, виникає обов`язок сплатити такі суми до подання такого розрахунку (як визначено пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України), тобто до 18 квітня 2025 року. 
Проте позивачем не сплачено самостійно визначене ним грошове зобов`язання до подання уточнюючого розрахунку, а таке грошове зобов`язання сплачено лише 15 травня 2025 року, що свідчить про затримку сплати до 30 календарних днів.
Відповідальність за порушення правил сплати узгодженої суми грошового зобов`язання визначена статтею 124 Податкового кодексу, пунктом 124.1 якої передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу - при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.
Саме такий штраф і застосовано до позивача за несвоєчасну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання. 
Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано приписи пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, відповідно до яких самостійна сплата суми податкового зобов`язання, зазначена у поданій податковій декларації здійснюється платником протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України. 
Відтак в даному випадку граничний термін подання декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року є 20 квітня 2025 року, а граничний термін сплати по цій декларації – 30 квітня 2025 року.
Водночас термін сплати по поданому уточнюючому розрахунку за лютий 2025 є 18 квітня 2025 року, тобто такий строк наступив раніше, ніж по декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року. 
Таким чином, скаржник вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що оскільки уточнюючий розрахунок, яким виправлено самостійно виявлену помилку за лютий 2025 року, та декларація з податку на додану вартість за березень 2025 року подані в один день, тому відповідач повинен був врахувати їх у взаємному зв`язку.
Також представник відповідача зазначає, що задеклароване товариством з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» в податковій декларації на додану вартість за березень 2025 року від`ємне значення може бути використано лише в наступному звітному періоді, тобто, починаючи з квітня 2025 року, а тому не може бути враховано по уточнюючому розрахунку за лютий 2025 року.
На думку представника скаржника, наведене в сукупності свідчить про те, що рішення суду першої інстанції прийнято без урахування всіх обставин справи та без об`єктивного дослідження наявних у справі доказів, що є підставою для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Стислий виклад встановлених обставин
Головним державним інспектором відділу податкового адміністрування підприємств невиробничої сфери Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків Дмитром Туровичем на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість товариством з обмеженою відповідальністю "45 експериментальний механічний завод".
За результатами проведеної перевірки 30 травня 2025 року складено акт перевірки № 1373/Ж5/31-00-04-02-02-22/08341806.
В ході перевірки виявлено несвоєчасну сплату товариством з обмеженою відповідальністю "45 експериментальний механічний завод" грошового зобов`язання за уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 18 квітня 2025 року № 9106042329, граничний термін сплати якого 18 квітня 2025 року, дата фактичної сплати суми податку/грошового зобов`язання - 15 травня 2025 року, що свідчить про прострочення сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання на 27 календарних днів.
У висновках акта перевірки йдеться про те, що за результатами камеральної перевірки встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» вимог пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, а саме порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з внесенням змін до податкової звітності.
На підставі висновків акта камеральної перевірки від 30 травня 2025 року Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 27 червня 2025 року винесено податкове повідомлення-рішення № 1347/Ж10/31-00-04-02-02-27, яким на підставі пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 321098,58 гривень.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (надалі - ПК України).
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Податкова декларація, розрахунок, звіт - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску (пункт 46.1 статті 46 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.152 пункту 14.1 статті 14 ПК України погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом. 
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Як унормовано підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
За приписами пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Статтею 50 ПК України врегульовано особливості внесення змін до податкової звітності.
Так, згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті: 
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки", у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. 
Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно з пунктом 131.2 статті 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.
Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
Пунктом 124.1 статті 124 ПК України обумовлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: 
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; 
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Аналіз наведених вище приписів податкового законодавства свідчить про те, що платник податків у податковій звітності самостійно визначає грошові зобов`язання, які належить сплатити у визначені ПК України строк. Несвоєчасна сплата узгодженої суми такого грошового зобов`язання тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 124 ПК України. 
При цьому сталою є практика Верховного Суду, згідно з якою у разі застосування контролюючим органом до платника податків штрафу за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України встановлення контролюючим органом вини такого платника у вчиненні ним умисного діяння доведенню не потребує, а достатнім є виявлення лише факту допущення таким платником порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. 
Так, оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у зв`язку порушенням позивачем строків сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання, зазначеного в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок. 
Водночас матеріалами справи підтверджується те, що 17 квітня 2025 року товариством з обмеженою відповідальністю "45 експериментальний механічний завод" подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2025 року, у якій задекларовано від`ємне значення з податку на додану вартість на суму 21973761 гривень (таку податкову декларацію отримано контролюючим органом 18 квітня 2025 року).
Цього ж дня, 17 квітня 2025 року, позивачем подано до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість, яким виправлено помилки поданої податкової декларації за лютий 2025 року (збільшено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 9 - рядок 17 декларації) (позитивне значення), яке сплачується до державного бюджету (рядок 18 декларації), до 6520446 гривень).
Відповідно до пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Згідно з пунктом 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Із наведеного слідує, що самостійна сплата податкового зобов`язання, визначеного у поданій податковій декларації, здійснюється платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 ПК України.
З огляду на наведене вище граничним терміном подання позивачем декларації з податку на додану вартість за березень 2025 року є 20 квітня 2025 року, а граничний термін сплати по такій декларації - 30 квітня 2025 року (протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку).
Проте кінцевий термін сплати по поданому позивачем уточнюючому розрахунку припав на 18 квітня 2025 року, оскільки в силу приписів абзаців 4-5 пункту 50.1 статті 50 ПК України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.
Колегія суддів звертає увагу на те, що наведеною нормою передбачено імперативний обов`язок платника податків одночасно з поданням уточнюючого розрахунку сплатити суму недоплати ще до подання такого уточнюючого розрахунку.
Водночас сплата визначеного позивачем в уточнюючому розрахунку грошового зобов`язання відбулась 15 травня 2025 року, що підтверджується платіжним дорученням № 824497666 від 15 травня 2025 року, тобто із затримкою у 27 календарних днів, що не узгоджується із приписами пункту 50.1 статті 50 ПК України.
Разом із тим, визнаючи протиправним та скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до податкового законодавства камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком, а оскільки уточнюючий розрахунок податкового зобов`язання з податку на додану вартість, яким виправлено самостійно виявлену помилку у звітності за лютий 2025 року, та декларація з податку на додану вартість за березень 2025 року подані в один день, тому, на думку окружного адміністративного суду, контролюючий орган повинен був урахувати їх у взаємному зв`язку.
Проте рішення суду першої інстанції не містить посилань на правові приписи податкового законодавства, які б дозволяли дійти таких висновків.
На переконання колегії суддів, нормативне закріплення того, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком жодним чином не покладає на податковий орган обов`язок враховувати, як зазначив суд першої інстанції, подану звітність у взаємному зв`язку та, тим більше, не звільняє платника податків від виконання обов`язків зі сплати самостійно визначеної суми грошового зобов`язання. 
Обов`язок проведення під час камеральної перевірки дослідження усієї податкової звітності суцільним порядком перш за все передбачає те, що така звітність перевіряється не вибірково, а під час такої перевірки аналізується уся податкова звітність. 
Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині є недостатньо обгрунтованим.
Водночас матеріали справи свідчать про те, що, звертаючись до суду з позовом, товариство посилалося на положення пункту 200.4 статті 200 ПК України як на правову підставу для можливості проведення контролюючим органом взаємозарахування позитивного значення різниці в сумі 6520446 гривень, що відображено в уточнюючому розрахунку, та суми від`ємного значення в сумі 21973761 гривень, зазначеної у податковій декларації з податку на додану вартість.
В ході судового засідання під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення представниця позивача пояснила, що саме приписи пункту 200.4 статті 200 ПК України покладають на відповідача обов`язок здійснити взаємозарахування відповідних сум. 
Однак колегія суддів вважає такі доводи помилковими, оскільки наведена вище норма не передбачає жодного обов`язку податкового органу.
Так, пунктами 200.1 - 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Саме підпункт "а" пункту 200.4 статті 200 ПК України, на думку платника податків, покладає на податковий орган обов`язок (можливість) провести взаємозарахування позитивного значення різниці, що відображена в уточнюючому розрахунку, та суми від`ємного значення, зазначеної у податковій декларації з податку на додану вартість.
Проте аналіз наведених вище положень спростовує доводи платника податків про те, що підпункт "а" пункту 200.4 статті 200 ПК України визначає певні обов`язки контролюючого органу, зокрема й обов`язок здійснювати взаємозарахування тих чи інших сум, що самостійно задекларовані платником податків.
З огляду на наведене колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідач повинен був врахувати у взаємозв`язку уточнюючий розрахунок за лютий 2025 року та декларацію з податку на додану вартість за березень 2025 року.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому приймаються судом як належні.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на обґрунтованість доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на приписи частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю « 45 експериментальний механічний завод» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повний текст постанови складено 12 травня 2026 року 

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.