ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/1867/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 (у складі колегії суддів: Шаратова Ю.А. (головуючий), Бестаченко О.Л., Скрипки І.М.)
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 про забезпечення позову (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик"
до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий виклад обставин, що передували ухваленню оскаржуваних судових рішень
1.1. 23.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Логістик" (далі - ТОВ "Транс-Логістик", Позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі також Банк, Відповідач, Скаржник) та просило суд:
1. Визнати протиправною відмову Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в застосуванні мораторію, викладену в листі № 55/2-08/164335/2025 від 23.12.2025.
2. Зобов`язати Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" застосувати мораторій на звернення стягнення на предмет застави (включаючи вчинення виконавчих написів, реєстрацію обтяжень, реалізацію майна тощо) на строк дії воєнного стану та 1 рік після його припинення/скасування:
2.1. за договором застави транспортних засобів №55/1/23-5 від 24.03.2023, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик";
2.2. за договором застави транспортних засобів №55/1/23-7 від 24.03.2023, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик";
2.3. за договором застави №314/48-3 від 14.09.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик";
2.4. за договором застави №315/48-3 від 15.09.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик".
1.2. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач, серед іншого, зазначає про наявність підстав для застосування до правовідносин сторін, які виникли з перелічених вище договорів, положень Закону України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану" №4340-IX в частині застосування мораторію на звернення стягнення на предмет застави (включаючи вчинення виконавчих написів, реєстрацію обтяжень, реалізацію майна тощо) на строк дії воєнного стану та 1 рік після його припинення/скасування, а відмову Відповідача на відповідне звернення Позивач вважає протиправною.
1.3. Разом із позовною заявою Позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, а у подальшому - додаткові заяви про забезпечення позову від 25.02.2026 та від 26.02.2026, у яких ТОВ "Транс-Логістик" просило суд:
- заборонити Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за вказаними у позові договорами, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;
- зупинити виконавче провадження ВП №80349608, відкрите приватним виконавцем Кузьменком Олексієм Степановичем 25.02.2026 на підставі виконавчого напису №4414 від 08.08.2025, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;
- заборонити приватному виконавцю Кузьменку Олексію Степановичу та Банку вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках вказаного виконавчого провадження №80349608, включаючи арешт, вилучення, реалізацію або інші дії щодо предмету застави (транспортних засобів) та інших фінансових стягнень, в тому числі арешту коштів на рахунках ТОВ "Транс-Логістик", в межах виконавчого провадження №80349608, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі;
- призупинити стягнення на підставі виконавчого напису №4414 від 08.08.2025 до набрання законної сили рішенням суду.
- зупинити виконавчі провадження ВП №80349608 та ВП №80352484, відкриті 25.02.2026, до набрання законної сили рішенням суду у справі;
- заборонити приватному виконавцю Кузьменку Олексію Степановичу та Банку вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках вказаних виконавчих проваджень, включаючи арешт, вилучення, реалізацію або інші дії щодо предмету застави (транспортних засобів) та інших фінансових стягнень, в тому числі арешт коштів на рахунках ТОВ "Транс-Логістик", до набрання законної сили рішенням суду у справі.
- призупинити стягнення на підставі виконавчих написів №4414 від 08.08.2025 та №4415 від 08.08.2025, вчинених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною.
1.4. Заяви Позивача мотивовані тим, що у разі звернення стягнення на предмет застави до вирішення спору по суті виконання потенційного позитивного рішення суду щодо застосування мораторію до договорів застави стане неможливим, оскільки заставодержатель може реалізувати предмет застави, що призведе до втрати Позивачем критично важливих активів та унеможливить їх подальше використання, в т.ч. і для потреб оборони та гуманітарної допомоги. ТОВ "Транс-Логістик" у заяві зазначило, що відкриття виконавчого провадження створює безпосередній ризик арешту, вилучення та реалізації майна.
За доводами заявника, 04.07.2025 Банком вже зареєстровано звернення стягнення за договорами застави транспортних засобів №55/1/23-7 від 24.03.2023 та №55/1/23- 5 від 24.03.2023, що підтверджується наданими витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 98676292 від 11.08.2025 та № 98676270 від 11.08.2025.
При цьому заявник доводить наявність умов для застосування заходів забезпечення позову тим, що між сторонами існує спір (позов про застосування мораторію), є ризик унеможливлення виконання рішення суду (виконавче провадження може призвести до реалізації майна до розгляду справи по суті), та співмірністю заходів з позовними вимогами (зупинення провадження безпосередньо пов`язане з мораторієм на стягнення), відсутністю зловживання правами з боку Позивача.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 заяву ТОВ "Транс-Логістик" про забезпечення позову задоволено частково:
- заборонено Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів №55/1/23-5 від 24.03.2023, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик", до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про застосування мораторію на стягнення застави за вказаним договором застави;
- заборонено Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів №55/1/23-7 від 24.03.2023, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик", до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про застосування мораторію на стягнення застави за вказаним договором застави;
- заборонено Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №314/48-3 від 14.09.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик", до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про застосування мораторію на стягнення застави за вказаним договором застави;
- заборонено Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №315/48-3 від 15.09.2016, укладеним між Акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Транс-Логістик", до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом про застосування мораторію на стягнення застави за вказаним договором застави;
- заборонено приватному виконавцю Кузьменку Олексію Степановичу та Банку вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках виконавчих проваджень, включаючи арешт, вилучення, реалізацію або інші дії щодо предмету застави (транспортних засобів) та інших фінансових стягнень, в тому числі арешту коштів на рахунках ТОВ "Транс-Логістик" до набрання законної сили рішенням суду у справі.
В іншій частині заяви відмовлено.
2.2. Суд першої інстанції погодився з доводами Позивача про те, що у разі завершення Банком процедури звернення стягнення за договорами застави транспортних засобів та відповідно реалізації предметів застави в межах відкритих виконавчих проваджень, подальший розгляд позову про застосування мораторію втратив би сенс, а відновлення порушених прав Позивача у межах лише даного судового провадження було б неможливим.
2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 апеляційну скаргу Банку залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 - без змін.
2.4. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що у разі завершення Відповідачем процедури звернення стягнення за договором застави транспортних засобів та відповідно реалізації предметів застави в межах відкритих виконавчих проваджень, тобто у випадку невжиття таких заходів забезпечення позову, захист або поновлення порушених прав Позивача істотно ускладниться або стане неможливим.
Також у оскаржуваній постанові зазначено, що вид забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави та заборони приватному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії в рамках виконавчих проваджень є адекватним та співмірним позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються.
При цьому колегія суддів апеляційного суду відхилила доводи апелянта щодо відсутності пропозиції зустрічного забезпечення, оскільки відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскарженої ухвали, оскільки не позбавляє Відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку. 
2.5. Банк не погодився з такими ухвалою та постановою і скористався правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 01.06.2026 на підставі абзацу 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі Банк просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви ТОВ "Транс-Логістик" від 23.02.2026 про забезпечення позову.
3.3. Доводами касаційної скарги Відповідач визначив неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, а саме без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, від 19.11.2020 у справі №910/8225/20, від 13.01.2021 у справі №910/9855/20, від 07.10.2021 у справі №910/2287/21, від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 та від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.
3.4. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Транс-Логістик" просить Суд залишити її без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 26.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 - без змін. Позивач зазначає про неможливість виконання судового рішення по суті спору у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, а останні, у свою чергу, є тимчасовим заходом (до вступу судового рішення в силу) та помилково прирівнюються Банком до задоволення позовних вимог.
При цьому Позивач просить врахувати його належність до підприємств, що виконують завдання в особливий період, виконання ним мобілізаційних завдань, покладених на такі підприємства Законом України "Про оборону України" та неприпустимість блокування господарської діяльності таких товариств в умовах воєнного стану.
4. Позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. 
4.3. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.
4.4. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
При цьому вжиття заходів забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав/інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
4.5. По своїй природі забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 14.08.2023 у справі № 904/1329/23, від 11.07.2023 у справі № 917/322/23, від 28.07.2023 у справі № 911/2797/22, від 01.08.2024 у справі № 904/3000/23, від 23.09.2025 у справі № 904/1105/25.
4.6. Пунктами 2, 4, 5 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову (крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги) мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.
4.7. Верховний Суд неодноразово наголошував, що забезпечення позову не може підміняти собою судове рішення по суті, але водночас воно не може бути настільки обмеженим, щоб унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову. 
4.8. З посиланням на подібні правові висновки ТОВ "Транс-Логістик" доводить судам, що без вжиття заявлених ним заходів забезпечення рішення суду про застосування мораторію втратило б будь-який сенс.
4.9. Відповідно до статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
4.10. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав/інтересів, про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
4.11. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі № 753/22860/17, у постановах Верховного Суду від 19.07.2024 у справі № 917/1862/21, від 01.08.2024 у справі № 904/3000/23, від 12.04.2018 у справі № 922/2928/17, від 05.08.2019 у справі № 922/599/19, від 01.07.2024 у справі № 916/795/24, від 15.01.2026 у справі № 904/5347/25.
4.12. Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
4.13. З аналізу викладеного вбачається, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, зокрема і для попередження потенційних труднощів при подальшому виконанні такого рішення.
4.14. У свою чергу виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя. Судовий захист, як і діяльність суду, не можуть вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежно.
4.15. В такий спосіб саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам норм національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
4.16. З огляду на викладене господарський суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення. 
4.17. З урахуванням викладеного та зважаючи на встановлені у цій справі № 910/1867/26 обставини, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про необхідність дослідження такої підстави вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Така правова позиція є усталеною та неодноразово викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 19.11.2020 у справі № 910/8225/20, від 13.01.2021 у справі № 910/9855/20, від 07.10.2021 у справі № 910/2287/21, від 15.01.2026 у справі № 904/5347/25.
4.18. За таких обставин посилання Скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у вказаних постановах суду касаційної інстанції, не знайшли свого підтвердження та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних ухвали та постанови.
4.19. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постановах Верховного Суду від 19.07.2024 у справі № 917/1862/21, від 01.08.2024 у справі № 904/3000/23, від 23.09.2025 у справі № 904/1105/25, від 15.01.2026 у справі № 904/5347/25.
4.20. Суд враховує встановлені судами обставини того, що 04.07.2025 Банком вже зареєстровано звернення стягнення за договорами застави транспортних засобів Позивача, що підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 11.08.2025.
4.21. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18 зазначила, що відсутність забезпечувальних заходів може порушити право на справедливий і ефективний захист, оскільки позивач може не реалізувати свої права в межах одного судового розгляду.
Колегія суддів звертає увагу, що на постанову у вищевказаній справі № 910/1040/18 посилався також і Банк у своїй касаційній скарзі, проте не довів будь-якої невідповідності чи суперечності оскаржуваних судових рішень викладеним у ній правовим позиціям. 
4.22. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 виснувала, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
4.23. Предметом позову у цій справі № 910/1867/26 є вимоги Позивача до Банку визнати протиправною відмову останнього в застосуванні мораторію та зобов`язати застосувати мораторій на звернення стягнення на предмет застави, як передбачено Законом України "Про внесення змін до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо особливостей кредитування та фінансового лізингу у період дії воєнного стану".
Оскільки виконання в майбутньому судового рішення у справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи не буде реалізовано (відчужено) заставлене майно ТОВ "Транс-Логістик, останнє і доводило судам, що застосування заявленого ним заходу забезпечення позову безпосередньо пов`язане з предметом позову.
4.24. В такий спосіб застосовані судами заходи забезпечення позову шляхом заборони Банку вчиняти будь-які дії, спрямовані на звернення стягнення на предмет застави, а також заборони приватному виконавцю та Банку вчиняти арешт, вилучення, реалізацію або інші дії щодо предмета застави (транспортних засобів) ТОВ "Транс-Логістик" до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки статус заставленого майна не змінюється, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.
4.25. Зважаючи на вищенаведене Верховний Суд погоджується з адекватністю та співмірністю таких заходів забезпечення позову, як заборони приватному виконавцю та Банку вчиняти арешт, вилучення, реалізацію або інші дії щодо предмета застави та заборони Банку звертати стягнення на заставлені транспортні засоби.
4.26. З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку, що заходи забезпечення позову, які просить вжити ТОВ "Транс-Логістик", відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, та при цьому підставно частково задовольнив відповідну заяву Позивача і заборонив Відповідачу та приватному виконавцю у будь-який спосіб відчужувати заставлене майно.
4.27. Цим спростовуються протилежні доводи Скаржника та, як наслідок, відхиляються його посилання на відповідну практику Верховного Суду, оскільки не свідчать про недоцільність та неспівмірність заявлених ТОВ "Транс-Логістик" заходів забезпечення позову. 
4.28. З огляду на вищевказане та беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи характер та предмет позову ТОВ "Транс-Логістик", Суд вважає, що касаційна скарга Банку задоволенню не підлягає, та приходить до висновку про залишення в силі оскаржуваних ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
5.2. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.3. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.4. Згідно пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
5.5. Відповідно до частини першої статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частина друга зазначеної статті застерігає від скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань.
5.6. Ураховуючи наведене, колегія суддів, переглянувши оскаржувані ухвалу місцевого господарського суду та постанову апеляційного суду у цій справі в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшла висновку про залишення їх без змін, а касаційної скарги Банку - без задоволення.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на Скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 у справі № 910/1867/26 про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко