ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/876/25 пров. № А/857/18766/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 380/876/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя у І інстанції – Кухар Н.А.
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складення повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

До Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі також позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також відповідач) в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перегляду та перерахунку пенсії ОСОБА_1 на умовах Закону України «Про державну службу» у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України № 823 від 12.07.2024 року «Про внесення змін до Порядку призначення пенсії деяким категоріям осіб» та здійснення обчислення пенсії з 01.11.2024 року відповідно до нових довідок, наданих Фондом державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на 26.01.2024 (від 10.10.2024 № 18-09-03930) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2024 року (від 03.10.2024 № 18-09-03842);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та відновити ОСОБА_1 виплату з 01.11.2024 року пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26.01.2024 року з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 18-09-00252 від 19.01.2024р. та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби» № 18-09-00253 від 19.01.2024р., виданих Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії;
- стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем на виконання Постанови №823, переглянуто розмір пенсії позивача відповідно до нових довідок, наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842. Після проведеного перерахунку відповідно до нових довідок розмір пенсії позивача з 01.11.2024 становить 12098,16 грн. Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, оскільки дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 в редакції від 20 липня 2024 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 823 з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 26.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 в редакції від 01 січня 2020 року, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 18-09-00252 від 19.01.2024 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби № 18-09-00253 від 19.01.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що Згідно пункту 4-1 Порядку №622 для державних службовців, які працювали з 1 січня 2024 року в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, заробітна плата визначається з урахуванням: посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років у розмірах, установлених на дату звернення за призначенням пенсії (за посадою, передбаченою штатним розписом); розмірів виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, визначених у середньомісячних сумах за період починаючи з 1 січня 2024 року до місяця звернення особи.
Зазначає, що розмір посадового окладу визначається за останньою займаною особою посадою державної служби, передбаченою штатним розписом державного органу, на дату звільнення або звернення особи за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 4-2 Порядку № 622 для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені штатним розписом, форму якого затверджено наказом Мінфіну від 28 січня 2002 року № 57 (з урахуванням змін, внесених наказом Мінфіну від 27 листопада 2023 року № 661), або які звільнилися до 1 січня 2024 року з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на 31 грудня 2023 року, а розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року. 
Вказує, що пенсії, призначені згідно Закону України «Про державну службу» за зверненнями, які надійшли після 01.01.2024, підлягають перегляду з урахуванням внесених змін. 
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року залишити без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» з 26.01.2024.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 01.02.2024 №1346500215151 позивачу призначено пенсію державного службовця у розмірі 20945,10 грн.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 05.11.2024 №1346500215151 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.11.2024 року відповідно до довідок, наданих Фондом державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842.
Вище вказаним рішенням зменшено пенсійну виплату позивача до 12098,16 грн.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо перерахунку пенсії відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та довідки про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842 та зменшення пенсійної виплати з 20945,10 грн. до 12098,16 грн., позивач звернулася до суду із даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 можуть стосуватися лише призначення пенсій, а не перерахунку раніше призначених пенсій з урахуванням положень ст.58 Конституції України.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що дії відповідача щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 в редакції від 20 липня 2024 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 823 з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930) та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2024 року від 03.10.2024 № 18-09-03842 є протиправними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правове регулювання пенсійного забезпечення державних службовців до 1 травня 2016 року здійснювалося відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII).
Відповідно до вимог статті 37 зазначеного Закону, право на пенсію державного службовця мали чоловіки, які досягли 62-річного віку, та жінки, які досягли пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, визначеному частиною першою статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менше 10 років, та за умови, що на момент досягнення відповідного віку вони працювали на посадах державних службовців. Також право на таку пенсію мали особи, які мали не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначалася у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування). Особам, які на момент звернення за призначенням пенсії не перебували на державній службі, пенсія визначалася у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої сплачувався відповідний внесок.
Разом з тим, з 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), яким змінено підходи до пенсійного забезпечення зазначеної категорії осіб.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, Закон № 3723-XII визнано таким, що втратив чинність, за винятком статті 37, яка продовжує застосовуватися до осіб, визначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пунктів 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом, тобто станом на 1 травня 2016 року, займали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (у редакції 1993 року) та актами Кабінету Міністрів України, зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі Закон № 3723-XII), у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на відповідних посадах.
Так само, для осіб, які станом на 1 травня 2016 року мали не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від того, чи перебували вони на державній службі на зазначену дату, зберігається право на призначення пенсії державного службовця за правилами статті 37 Закону №3723-XII у порядку, встановленому для осіб із 20-річним стажем державної служби.
Отже, законодавець передбачив, що особи, які на момент набрання чинності Законом № 889-VIII мали необхідний стаж державної служби (10 років для тих, хто займав посади державних службовців, або 20 років незалежно від факту перебування на державній службі на 01.05.2016), зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII. При цьому таке право реалізується у порядку, визначеному для осіб із не менше ніж 20-річним стажем державної служби.
Разом з тим, статтею 37 Закону № 3723-XII встановлено, що для осіб із 20-річним стажем роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, додатковими умовами для призначення пенсії є досягнення певного віку та наявність необхідного страхового стажу.
Аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII у системному зв`язку з пунктами 10 і 12 розділу XI «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII свідчить, що після 1 травня 2016 року право особи на призначення пенсії державного службовця зберігається лише за умови дотримання сукупності вимог, передбачених зазначеними нормами, а саме: досягнення встановленого віку, наявності необхідного страхового стажу та стажу державної служби у відповідному обсязі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622), який визначає механізм реалізації права окремих категорій громадян, зокрема державних службовців, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 (у редакції, чинній з 1 січня 2020 року), пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права на неї, у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Для осіб, які на момент звернення за призначенням пенсії не перебувають на державній службі, пенсія обчислюється з розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено відповідні внески.
При цьому Порядком № 622 визначено такі правила врахування заробітної плати для обчислення пенсії державного службовця:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються у розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності відповідної посади);
інші виплати, що включаються до заробітку для обчислення пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), визначаються за вибором особи, яка звертається за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією, незалежно від наявності перерв, починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума таких виплат визначається шляхом ділення їх загальної суми на 60, а неповні місяці можуть за бажанням особи враховуватись як повні;
якщо особа не має 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби після 1 травня 2016 року, середньомісячна сума виплат визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на фактичну кількість місяців роботи, при цьому неповні місяці також можуть враховуватись як повні;
для осіб, які не працювали на державній службі після 1 травня 2016 року, сума виплат для обчислення пенсії визначається виходячи з виплат за травень 2016 року як за повний місяць;
матеріальна допомога та інші виплати, що нараховуються за період, який перевищує один календарний місяць, враховуються пропорційно кількості місяців розрахункового періоду.
Крім того, Порядком № 622 передбачено, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і не перебувають на державній службі на момент виходу на пенсію, розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) може визначатися у середніх розмірах таких виплат, установлених законодавством за місяць, що передує місяцю звернення за пенсією, але не раніше травня 2016 року, за відповідною або прирівняною посадою за останнім місцем роботи на державній службі.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що 20 липня 2024 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 року № 823, якою затверджено зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі Постанова № 823, Порядок № 622).
Згідно з пунктом 3 Постанови № 823, вона набирає чинності з дня її офіційного опублікування з 20 липня 2024 року, але застосовується з 1 січня 2024 року, що свідчить про надання їй зворотної дії в часі з метою уніфікації порядку застосування нових правил призначення пенсій.
Пунктами 5 та 6 Порядку № 622 у редакції, затвердженій Постановою № 823, передбачено, що довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1 6 до Порядку, видаються виключно для призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII у випадках, передбачених пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу». При цьому зазначені довідки не є підставою для перегляду або перерахунку вже призначеної пенсії державного службовця.
Також Постановою № 823 визначено новий порядок дій у разі ліквідації або реорганізації державного органу. У таких випадках довідки про заробітну плату видаються правонаступником ліквідованого органу, а за відсутності правонаступника у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням із Національним агентством України з питань державної служби (НАДС).
Особливу увагу в оновленому Порядку приділено питанням прирівняння (встановлення відповідності) посад державної служби. У разі перейменування посад або відсутності відповідних посад у штатних розписах на дату звернення особи за призначенням пенсії державного службовця, прирівняння здійснюється після 1 січня 2024 року на основі класифікаційного коду, визначеного державним органом і зазначеного у штатному розписі на дату звільнення особи.
Водночас, за посадами, які не були визначені класифікаційним кодом на дату звільнення особи, прирівняння (встановлення відповідності) посад державних службовців не здійснюється. У таких випадках довідки про заробітну плату видаються відповідно до умов, що діяли до 1 січня 2024 року, з урахуванням вимог пункту 4 Порядку №622.
Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, були встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» (далі - Постанова № 1-3; діяла на момент призначення пенсії позивачеві). Цією постановою було затверджено форми наступних довідок: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 01.02.2024 №1346500215151 позивачу призначено пенсію державного службовця.
Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області від 05.11.2024 №1346500215151 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.11.2024 року відповідно до довідок, наданих Фондом державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842.
Вище вказаним рішенням зменшено пенсійну виплату позивача до 12098,16 грн.

Отже, відповідач здійснив перерахунок пенсії позивачки з 01.11.2024 року, призначеної відповідно до Закону № 889-VIII, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 року № 823.
Водночас суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи відповідача про застосування зазначеної постанови, оскільки вона набрала чинності 20.07.2024 року, тоді як переведення позивачки на пенсію державного службовця відбулося ще у січні 2024 року.
Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, за винятком випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Зазначене положення означає, що дія нормативно-правових актів поширюється виключно на ті правовідносини, які виникли після набрання ними чинності.
Згідно з частиною третьою статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян.
Конституційний Суд України у рішенні від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 наголосив, що дія закону чи іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли та припинилися до набрання ним чинності. Таким чином, закріплення принципу незворотності дії нормативно-правових актів у часі є однією з основоположних гарантій правової визначеності, стабільності суспільних відносин та довіри громадян до держави. Винятки з цього принципу допускаються лише у випадках, прямо передбачених частиною першою статті 58 Конституції України.
У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод означає зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, кількості або інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто будь-яке їх кількісне обмеження.
Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2024 року у справі № 580/6509/23 звернув увагу, що зміна порядку розрахунку пенсії як періодичної виплати фізичній особі внаслідок прийняття нового нормативно-правового акта, який відповідає критеріям якості закону та переслідує легітимну мету, сама по собі не суперечить статтям 22 та 58 Конституції України. Водночас такі зміни не можуть призводити до зменшення розміру пенсії, яку особа вже отримує на момент набрання чинності відповідним актом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 12 липня 2024 року № 823 «Про внесення змін до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб» розмір пенсії позивачки, призначеної з 26 січня 2024 року у розмірі 20945,10 грн, було зменшено відповідачем з 01 листопада 2024 року до 12098,16 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсія за віком відповідно до статті 37 Закону України № 3723-ХІІ була призначена позивачці до внесення змін до Порядку №622, тобто до набрання чинності Постановою № 823. Отже, реалізація права позивачки на пенсійне забезпечення мала здійснюватися відповідно до норм законодавства, чинних на момент звернення до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою. Початий процес реалізації права має бути завершений за правилами, що діяли на момент його початку.
Таким чином, положення Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823 можуть застосовуватися виключно до правовідносин, пов`язаних із призначенням нових пенсій, але не поширюються на перерахунок уже призначених пенсій, оскільки таке тлумачення суперечить статті 58 Конституції України.
Крім того, зазначеною Постановою № 823 не передбачено надання органам Пенсійного фонду повноважень здійснювати перерахунок раніше призначених пенсій у зв`язку з поширенням її дії з 01.01.2024 року.
Більше того, згідно з пунктом 5 Порядку № 622 (у редакції Постанови № 823), довідки про заробітну плату державних службовців за формами, визначеними додатками 1 6, видаються виключно для призначення пенсій згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та статтею 37 Закону України № 3723-ХІІ. Отже, такі довідки не є підставою для перегляду чи перерахунку вже призначеної пенсії державного службовця.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо перерахунку пенсії позивачки на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823 є неправомірними, оскільки вони порушують принцип незворотності дії нормативно-правових актів у часі та звужують зміст і обсяг конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення.
Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що з метою належного способу захисту порушених прав позивачки слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 в редакції від 20 липня 2024 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2024 р. № 823 з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 10.10.2024 № 18-09-03930 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 03.10.2024 № 18-09-03842 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 26.01.2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 в редакції від 01 січня 2020 року, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 18-09-00252 від 19.01.2024 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби № 18-09-00253 від 19.01.2024 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 380/876/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний