ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/160/26 Справа № 173/3089/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С. М. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Переверзева Івана Вікторовича на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року позивач ПрАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивовано тим, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ВД №0155 від 08.04.1997 року ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” має у постійному користуванні земельну ділянку загальною площею 0,5 га, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . 31.07.2024 року відбулося обстеження земельної ділянки з метою відновлення її меж. За результатами обстеження виявлено, що на цій земельній ділянці розташовані об?єкти нерухомого майна, власником яких є ОСОБА_1 . Відповідач самочинно збудував на частині земельної ділянки позивача будівлі, встановив бетонну огорожу з колючим дротом, проклав електромережі та водопровід, розмістив автомобільну і будівельну техніку. Відповідач не надав жодних документів на підтвердження правомірності забудови та правомірності користування земельною ділянкою. 
У зв?язку з чим позивач просив суд усунути перешкоди ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” в користуванні частиною земельної ділянки загальною площею 0,5 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у попередній стан шляхом знесення самочинно зведених ОСОБА_1 об?єктів нерухомості (будівель, споруд), знесення бетонної огорожі з колючим дротом, демонтажу дороги, електромереж та водопроводу на цій земельній ділянці, вивезення автомобільної та будівельної техніки, розміщеній на ній, вивезення будівельного сміття та його утилізації за власний рахунок відповідача з одночасним відшкодуванням позивачу 84072 грн. підтвердження витрат на таке знесення. 
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково та ухвалено: зобов?язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” в користуванні частиною земельної ділянки загальною площею 0,5 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у попередній стан шляхом знесення самочинно зведених ОСОБА_1 об?єктів нерухомості (будівель, споруд), знесення бетонної огорожі з колючим дротом, демонтажу дороги, електромереж та водопроводу на цій земельній ділянці, вивезення автомобільної та будівельної техніки, розміщеній на ній, вивезення будівельного сміття та його утилізації за власний рахунок відповідача, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зайняв частину земельної ділянки, постійним користувачем якої є позивач, розмістив на ній техніку, споруди, фактично використовував її як автостоянку за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання відповідних дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці, законним володільцем якої є ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат”. Тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надав належних доказів на підтвердження правомірності своїх дій. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — адвокат Переверзев Іван Вікторович просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1207102352019 від 17.01.2019 року ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” на підставі Державного акту на право постійного користування землею Серія ДП, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею ВД №0155 від 08.04.1997 року, має у постійному користуванні земельну ділянку загальною площею 64,3267 га (кадастровий номер 1221055400:01:006:0051) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд. Межі земельної ділянки визначено на кадастровий план земельної ділянки. В описі меж зазначено, що по межі від В до Г спірна земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_1 
31.07.2024 року проведено обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка знаходиться в постійному користуванні ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат”. Обстеження земельної ділянки проведено з метою встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до Державного акту. За результатами обстеження земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні ПРАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ КПК», конфігурація якої визначена в державному акті, згідно плану зовнішніх меж землекористування (ділянка V) знаходиться нерухоме майно (ангар) власником якого є ПРАТ «ДНІПРОВСЬКИЙ КПК» також на даній земельній ділянці розташовані об?єкти нерухомого майна власником яких є ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт та складено план-схему земельної ділянки, на якій зображено, де саме розміщено об?єкти, власником якого є відповідач відносно земельної ділянки, постійним користувачем якої є позивач. 
Також позивач надав фотографії, на яких зображено паркан з колючим дротом, автомобільна та будівельна техніка, які розташовані на земельній ділянці. 
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 зайняв частину земельної ділянки, постійним користувачем якої є позивач, розмістив на ній техніку, споруди, фактично використовував її як автостоянку за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання відповідних дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці, законним володільцем якої є ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат”. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зайняв частину земельної ділянки, постійним користувачем якої є позивач, розмістив на ній техніку, споруди, фактично використовував її як автостоянку за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання відповідних дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці, законним володільцем якої є ПАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат”. Тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою. Відповідач не надав належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надав належних доказів на підтвердження правомірності своїх дій. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Позиція апеляційного суду.

Статтею 5 ЦПК України, передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. 
Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. 
Стаття 120 Земельного кодексу України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об`єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації. 
Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. 
Відповідно до статей 124-126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки. 
З урахуванням змісту ст.376 ЦК України в поєднанні з положеннями ст. ст.16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. 
Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі №127/23136/17 (провадження № 61-3382св19). 
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні належні та допустимі докази будівництва та володіння спірними об`єктами нерухомості саме відповідачем, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.
В матеріалах справи наявний акт обстеження земельної ділянки № 6 від 31 липня 2024 року, в якому зазначено, що за результатами обстеження земельної ділянки, яка знаходиться у постійному користуванні ПрАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” розташовані об“єкти нерухомого майна, власником яких є громадянин ОСОБА_1 (а.с.12)
Також матеріали справи містять абрис земельної ділянки, де зазначено, що об“єкти нерухомого майна ОСОБА_1 частково знаходяться на земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні ПрАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат”. (а.с.14).
З приводу доводів апеляційної скарги про те, що фотографії які наявні в матеріалах справи, не ідентифіковані за місцем зйомки, іх зміст не може довести, що зображене знаходиться саме за адресою АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявний план земельної ділянки, де на фото видно розміщення об`єктів нерухомості на земельній ділянці яка знаходиться у постійному користуванні ПрАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” (а.с.9).
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ “Дніпровський крохмалепатоковий комбінат” звертаючись до суду надав свої докази порушення прав та ними обгрунтовував свою позицію, проте відповідач заперечуючи проти позову своїх доказів суду не надав, у зв`язку з чим вимоги відповідача є недоведеними.
Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Переверзева Івана Вікторовича — залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 09 червня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 17 червня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С. Городнича