Справа № 127/4205/22 
Провадження №11-кп/801/477/2026 
Категорія: 94 
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 
Доповідач: ОСОБА_2 

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2026 року   	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

та учасників судового провадження: 
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника – адвоката  ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.12.2021 за № 12021020010001616 та 07.05.2024 за № 12024020010000735, 
за апеляційною скаргою з поданими до неї змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 та апеляційною скаргою захисника – адвоката ОСОБА_12 , поданою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Літин Літинського району Вінницької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 09.09.2021 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 та частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 184 Кримінального кодексу України, 

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Олександрівка Томашпільського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,
-визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України,

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026 визнано  ОСОБА_8  винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 186 та частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України, та призначено покарання:
- за частиною другою статті 186 Кримінального Кодексу України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 186 Кримінального кодексу України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Згідно з частиною першою статті 70 Кримінального кодексу України призначено  ОСОБА_8  остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення  ОСОБА_8  з 07.05.2024 по день набрання вироком законної сили зараховано до строку призначеного покарання з урахуванням один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з частиною сьомою статті 72 Кримінального кодексу України зараховано  ОСОБА_8 строк перебування під домашнім арештом цілодобово з 10.02.2022 до 18.02.2022 до строку призначеного йому покарання з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі вирішено рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід, застосований до  ОСОБА_8  у вигляді тримання під вартою, - залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів, тобто до 23.59 години 04.05.2026.

Визнано  ОСОБА_9  винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) роки позбавлення волі.
Згідно з частиною першою статті 75 Кримінального кодексу України звільнено  ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої та пунктів 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язано  ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Іспитовий строк вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку суду. 
Речові докази: 
- мобільний телефон марки «ZТЕ Blade 210» ІМЕI1: НОМЕР_1 , який поміщений до спецпакету №SUD1061961, банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та дві сім-карти, які передані до камери зберігання речових доказів Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, – повернуто ОСОБА_13 ;
- посвідчення інваліда 2 групи на ім`я ОСОБА_13 , яке передане на відповідальне зберігання ОСОБА_13 , - залишено останньому;
- мобільний телефон марки Xiaomi Readmi Note 9 Pro, який повернутий ОСОБА_14 на відповідальне зберігання, – залишено останньому;
- DVD, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження – залишено у справі.
Арешт, накладений на речові докази на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.12.2021 та 13.05.2024, – скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в рівних частинах на користь держави 514 (п`ятсот чотирнадцять) гривень 83 копійки витрат на залучення експерта.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1135 (тисячу сто тридцять п`ять) гривень 92 копійки витрат на залучення експерта.
Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_8 17.12.2021 приблизно о 22.00 год. перебував біля будинку № 7 по вул. Д. Майбороди в м. Вінниці розпивав алкогольні напої разом із малознайомим йому ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
У ході спілкування між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 виник конфлікт на ґрунті зниклих у ОСОБА_9 грошових коштів. Після цього у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_13 із застосуванням насильства, для чого ОСОБА_9 і ОСОБА_8 вступили у попередню змову, усно домовившись між собою про скоєння таких дій.
Реалізовуючи зазначений спільний злочинний умисел та попередню змову, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи спільно, умисно і відкрито, а ОСОБА_8 ще й повторно, опираючись на дії один одного, маючи корисливі мотив та мету, вчинили такі дії.
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , перебуваючи біля вищезазначеного будинку, почали наносити ОСОБА_13 удари кулаками в голову, застосовуючи таким чином насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, подолавши опір ОСОБА_13 .
У ОСОБА_13 були виявлені такі тілесні ушкодження: поверхнева забійна рана в проекції нижнього краю лівої брови; синці - на верхній повіці лівого ока та на нижній повіці правого ока; синці та садна - на переніссі, на передній поверхні правої вушної раковини; садна - на передній поверхні лівої вушної раковини, на передній поверхні правого та лівого колінних суглобів. Вказані тілесні ушкодження належать до легких тілесних ушкоджень.
Далі, ОСОБА_9 відкрито, шляхом ривка з рук потерпілого, заволодів мобільним телефоном останнього - ZТЕ Blade 210 вартість якого, становила 620,71 грн.
У подальшому, потерпілий втік з місця події, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_13 матеріальної шкоди на зазначену вище суму.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи обізнаними про введення в Україні воєнного стану, 06.05.2024 біля 22.15 год зайшов до закладу швидкого харчування «Шаурмішка» по вул. Соборна, 80 в м. Вінниці. У зазначеному закладі ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_14 , який працював у зазначеному закладі різноробочим, і попросив у останнього мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_14 передав ОСОБА_8 належний йому мобільний телефон марки Xiaomi. 
Під час телефонної розмови у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння зазначеним мобільним телефоном.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та з корисливим мотивом з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер, ОСОБА_8 відштовхнув ОСОБА_14 . Після цього ОСОБА_8 вибіг на вул. Соборну, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення свого діяння до кінця. Однак за ОСОБА_8 на вулицю одразу ж вибіг ОСОБА_14 , який схопив ОСОБА_8 за верхній одяг. У подальшому ОСОБА_8 жбурнув телефон марки Xiaomi об землю. Після цього ОСОБА_14 відпустив ОСОБА_15 , а останній, не зумівши заволодіти зазначеним мобільним телефоном з незалежних від нього причин, з місця події зник у невідомому напрямку.

Обвинувачений  ОСОБА_8  в судовому засіданні в суді першої інстанції винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та суду пояснив, що він працював разом з потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Точної дати він не пам`ятає, після роботи, вони всі разом пішли випити. Під час розпивання алкогольних напоїв він декілька разів ходив у магазин, коли повернувся черговий раз, ОСОБА_18 повідомив, що в нього зникли гроші. Він показав свої кишені, після чого питання до нього зникли, й вони вирішили, що гроші забрав ОСОБА_19 . Потім ОСОБА_18 попросив допомогти забрати у потерпілого гроші, на що він погодився. ОСОБА_20 відмовлявся показувати вміст своїх кишень, після чого вони нанесли йому тілесні ушкодження. Під час нанесення тілесних ушкоджень у потерпілого випав з кишені телефон, останній піднявся із землі та почав тікати. Він наздогнав його та наніс ще декілька ударів, а коли повернувся на місце події, виявив телефон потерпілого, підняв його та віддав ОСОБА_21 , оскільки ОСОБА_20 так і не віддав йому гроші. Кількість нанесених потерпілому ударів він не пам`ятає, бив кулаками у голову. Потерпілого вони не обшукували, а пропонували показати кишені самостійно. Домовленості наносити потерпілому тілесні ушкодження у них з ОСОБА_22 не було. Також зауважив, що точну дату не пам`ятає, він зайшов у «Шаурмішку» та попросив зателефонувати. Потерпілий дав йому мобільний телефон і він подзвонив мамі, а потім – папі. Коли він закінчив розмову, потерпілий стояв у дверях, він протягнув телефон потерпілому, однак той телефон не взяв і сказав, що він (обвинувачений) нікуди не піде. Він штовхнув потерпілого і вибіг на вулицю. Він зрозумів, що телефон потерпілого залишився у нього, тому зупинився. В цей час до нього підбіг потерпілий і почав його бити. Тому він кинув мобільним телефоном потерпілого в останнього і спокійно пішов.
Обвинувачений  ОСОБА_9  у судовому засіданні в суді першої інстанції винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та суду пояснив, що під час спільного розпивання алкогольних напоїв з ОСОБА_23 та ОСОБА_16 він виявив зникнення грошових коштів. ОСОБА_24 показав свої кишені, де не було грошей, а ОСОБА_20 показувати кишені відмовився, тому його підозра впала на потерпілого. Хто першим наніс ОСОБА_13 удар він не пам`ятає, однак спільного умислу на нанесення останньому тілесних ушкоджень у них з ОСОБА_23 не було. Потерпілий від них втік, а на землі залишився телефон останнього. Він забрав телефон потерпілого та повідомив, що поверне його після повернення грошей. Разом вони вжили три пляшки горілки по 0,7 л.

Суд першої інстанції такі дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за фактом заволодіння 17.11.2021 майном потерпілого ОСОБА_13 кваліфікував за частиною другою статті 186 КК, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Також суд першої інстанції такі дії ОСОБА_8 за фактом заволодіння 06.05.2024 майном потерпілого ОСОБА_14 кваліфікував за частиною другою статті 15, частиною другою статті 186 КК, за ознаками закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, а також вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі з поданими до неї змінами прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_25 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання.
З метою надання належної оцінки повторно дослідити вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2021 відносно ОСОБА_8 .
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України і призначити міру покарання: - за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі; - за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України на підставі ч. 2 ст. 68 КК України - 6 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2021 та визначити остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, не застосувавши положень ст. 68 КК України, обвинуваченому ОСОБА_8 неправильно призначив покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Окрім того, суд першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України повинен був визначити ОСОБА_8 остаточне покарання, частково або повністю приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2021. Вказані обставини в свою чергу потягли за собою безпідставне виключення 3 вироку суду такої кваліфікуючою ознаки діянь ОСОБА_8 , як повторність.

В апеляційній скарзі захисник – адвокат ОСОБА_26 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026 – змінити та призначити ОСОБА_27 менш суворе покарання відповідно до санкції статті ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуваний вирок є занадто суворим, оскільки обставиною, що пом`якшує покарання підсудного ОСОБА_8 є визнання вини, його щиросердне розкаяння, ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення.
У нього не було злочинного умислу направленого на відкрите викрадання майна ОСОБА_13 із застосуванням насильства, а було лише одне бажання -повернути кошти, які зникли у ОСОБА_9 не було у нього також злочинного умислу направленого на відкрите заволодіння мобільним телефоном у потерпілого ОСОБА_14 
ОСОБА_8 молода людина та зробив висновки і щиро кається у скоєному.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги прокурора з поданими до неї змінами з підстав, викладених у них, та просив її задовольнити. 
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали подану захисником апеляційну скаргу з підстав викладених у ній. Також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора з подами до неї змінами.
Захисник ОСОБА_10 не заперечувала проти проведення судового розгляду у відсутність її підзахисного обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки у поданих змінах до апеляційної скарги прокурором вирок щодо нього не оскаржується.
Потерпілі у кримінальному проваджені повідомлялися апеляційним судом про апеляційний розгляд, проте до суду не з`явилися, а тому згідно вимог ч. 4 ст. 405 КПК України за відсутності заперечень учасників судового розгляду апеляційний перегляд вироку відбувся у їх відсутність.
Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Проте, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 щодо призначення останньому більш м`якого покарання, апеляційний суд не вбачає достатніх обґрунтованих підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Зокрема, як вбачається з оскаржуваного вироку, вирішуючи питання щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, суд першої інстанції врахував роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого – особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Так в ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочин, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються позитивно.
Суд також врахував, що обставини, які б свідчили про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Крім того, на підтвердження факту вчинення інкримінованого ОСОБА_8 діяння щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_14 прокурор надав суду довідку без номеру та дати за підписом чергового лікаря КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» ОСОБА_28 , зі змісту якої випливає, що згідно з медичним оглядом 06.05.2024 о 23.30 год. у ОСОБА_8 було встановлене наркотичне сп`яніння внаслідок вживання PVP.
Обвинувачені та їхні захисники в судовому засіданні заперечення щодо можливості врахування наданих прокурором довідок щодо стану сп`яніння обвинувачених не висловлювали. Крім того, показання обвинувачених щодо їх перебування в стані сп`яніння сторонами кримінального провадження під сумнів під час судового розгляду постановлені не були.
Суд також вважав за доцільне зауважити, що відповідно до положень статті 21 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. При цьому, згідно з пунктом 13 частини першої статті 67 КК вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, при призначенні покарання визнається обставиною, яка обтяжує покарання.
Суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій статті 67 КК обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 за фактом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 обставин, що обтяжують його покарання, суд врахував те, що згідно з пред`явленим обвинуваченням ОСОБА_29 не інкриміноване вчинення злочину щодо ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння. Саме тому суд вважає, що правові підстави для ствердження про наявність у діянні обвинуваченого такої обставини, що обтяжує його покарання, відсутні.
При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень статті 21 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. При цьому, згідно з пунктом 13 частини першої статті 67 КК вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, при призначенні покарання визнається обставиною, яка обтяжує покарання.
Як суд зазначив вище, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні не заперечували, що до моменту заволодіння майном потерпілого ОСОБА_13 вони спільно вживали алкогольні напої. Крім того, прокурор надав суду довідку від 21.12.2021 № 487 за підписом чергового лікаря КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» ОСОБА_30 , зі змісту якої випливає, що згідно з медичним оглядом 18.12.2021 о 02.25 год. у ОСОБА_9 було встановлене алкогольне сп`яніння середнього ступеню – 1,95 ‰, 1,94 ‰, а також наркотичне сп`яніння внаслідок вживання канабісу.
Саме тому суд вважає, що за результатами судового розгляду був підтверджений факт вчинення ОСОБА_9 злочину в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_29 – у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи особи обвинувачених, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.
Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), судом враховано те, що санкція закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років (частина друга статті 186 КК) та від семи до десяти років (частина четверта статті 186 КК).
Також суд враховує приписи частини третьої статті 68 КК, згідно з якими за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Вище суд зазначив, що за результатами судового розгляду була підтверджена винуватість ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на кваліфікований грабіж. Санкція закону про кримінальну відповідальність передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Дві третини від максимального строку, визначеного частиною четвертою статті 186 КК, складає 6 років 8 місяців. Однак цей строк менший, за мінімально дозволений санкцією кримінального закону строк кримінального покарання, яке може бути призначене особі. Тому суд вважає, що ОСОБА_8 за злочин, передбачений частиною четвертою статті 186 КК, має бути призначене мінімально дозволене санкцією закону про кримінальну відповідальність покарання.
Відповідно до частини першої статті 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За результатами судового розгляду була доведена винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 186 та частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 186 КК. Вище суд зазначив, що правові підстави для призначення ОСОБА_8 максимально дозволеного санкцією кримінального закону покарання встановлені не були. Тому суд вважає, що ОСОБА_8 має бути призначене остаточне покарання саме шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, як це визначено частиною першою статті 70 КК.
Також аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, судом враховано обставини, а саме те, що обвинувачені вчинили тяжкий злочин, винуватість у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали частково, однак у вчиненому не розкаялась. Також суд вище зазначив, що копії вироків, які були надані прокурором, не можуть бути враховані судом. Однак, суд також зауважив, що мінімальна межа покарання, яке може бути призначене ОСОБА_8 , складає 7 років позбавлення волі. Тому правові підстави для його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі частини першої статті 75 КК відсутні. Разом з тим, суд вважає, що за результатами судового розгляду доводи сторони захисту про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства спростовані не були. Тому суд вважає, що останній має бути звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.
Також судом зазначено те, що протокол затримання ОСОБА_8 за фактом заволодіння майном ОСОБА_13 суду наданий не були. Однак з ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022 випливає, що до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. В подальшому, як випливає з наданих суду матеріалів, ОСОБА_8 був затриманий 07.05.2024 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК, і до нього був застосований запобіжний захід у вигляді утримання під вартою. Тому суд вважає, що строк застосованого запобіжного заходу має бути продовжений до набрання вироком законної сили з урахуванням приписів частини першої статті 197 КПК.
Саме тому, суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування був затриманий і в подальшому до нього був застосований запобіжний захід у вигляді утримання під вартою. 
Вище суд зазначив, що ОСОБА_8 був затриманий 07.05.2024, тому строк його перебування під вартою з моменту затримання до моменту набрання вироком законної сили відповідно до частини п`ятої статті 72 КК слід зарахувати до строку призначеного йому покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Зі змісту частини сьомої статті 72 КК випливає, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Тому строк застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово з 10.02.2022 до 18.02.2022 згідно з ухвалою про застосування запобіжного заходу слід зарахувати до строку призначеного ОСОБА_8 покарання з розрахунку 3 дні цілодобового домашнього арешту за 1 день позбавлення волі.
Таким чином апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке слід йому відбувати реально в місцях позбавлення волі, а підстав для пом`якшення призначеного судом покарання апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з вимогам та доводами апеляційної скарги прокурора з поданими до не ї змінами, з огляду на наступне.
Так, як вбачається з оскаржуваного вироку місцевого суду ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, а саме за вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та призначено покарання за даною статтею у виді 7 років позбавлення волі.
Проте, виходячи з положень ч. 3 ст. 68 КК України та роз`яснень п. 6 – 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.
Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
Тобто, Вінницький міський суд Вінницької області, призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, мав би врахувати положення ч. 3 ст. 68 КК України і призначити обвинуваченому лише таке покарання, що не перевищує 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Таким чином, суд, не застосувавши положень ст. 68 КК України, обвинуваченому ОСОБА_8 неправильно призначив покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, за клопотанням прокурора було досліджено у судовому засіданні під час апеляційного розгляду в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України вирок щодо ОСОБА_8 , який був засуджений 09.09.2021 Вишгородським районним судом Київської області за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період іспитового строку. Проте, Вінницьким міським судом Вінницької області від 05.03.2026 зазначений вирок при розгляді кримінального провадження щодо останнього та призначення йому остаточного покарання помилково враховано не було. А тому з огляду на викладене, суд першої інстанції, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України повинен був визначити ОСОБА_8 остаточне покарання, частково або повністю приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2021. Вказані обставини в свою чергу потягли за собою безпідставне виключення з вироку суду такої кваліфікуючою ознаки діянь ОСОБА_8 , як повторність.
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора з поданими до неї змінами, а тому вона підлягає до задоволення з вищевикладених підстав. 

Керуючись ст. ст. ст. 403, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу з поданими до неї змінами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 – задовольнити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2026 відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України - скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.
Визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України – у виді 5 років позбавлення волі; 
- за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України на підставі ч. 2 ст. 68 КК України – у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.09.2021 та визначити остаточне покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
В решті оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, які тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2    ОСОБА_4    ОСОБА_3