П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 947/61/26	
Перша інстанція: суддя Луцюк В.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 квітня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ДПП, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до постанови інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управляння Національної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Комарницького С.С. серія ЕНА №6384773 від 21 грудня 2025р., позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн. за те, що 21 грудня 2025р. о 10:38:01 в с.Петродолинське, дорога М15, 27 км, керуючи автомобілем марки «NEXIA», державний номерний знак НОМЕР_1 , остання рухалася зі швидкістю 75км/год в межах населеного пункту, де дозволена максимальна швидкість руху до 50км/год, чим перевищила максимально дозволену швидкість руху на 25км/год, швидкість вимірювалась за допомого приладу TruCam 008449, зафіксовано на ПВР474530, чим порушила п.12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
Позивачка не погоджується з вказаною постановою, вважаючи її незаконною, та зазначила, що фіксація нібито вчиненого адміністративного правопорушення здійснювалась за допомогою приладу TruCam №008449, який на момент вимірювання швидкості не був розміщений стаціонарно, а перебував у руках працівника поліції. Відповідно до вимог чинного законодавства та правових позицій судів, застосування технічних засобів вимірювання швидкості повинно здійснюватися з дотриманням визначеного порядку, що забезпечує об`єктивність та достовірність результатів вимірювання. Нестаціонарне використання приладу не виключає можливості похибки вимірювань, а також не забезпечує належної ідентифікації транспортного засобу. Таким чином, отримані в такий спосіб дані не можуть вважатися належними та допустимими доказами у розумінні ст.251 КУпАП.
Згідно з вимогами Правил дорожнього руху України інформація про здійснення фото та відеофіксації порушень ПДР повинна доводитись до відома учасників дорожнього руху шляхом встановлення відповідного дорожнього знака 5.70. Фіксація швидкості транспортного засобу позивача здійснювалась поза зоною дії зазначеного дорожнього знака, що підтверджує порушення встановленого порядку застосування технічних засобів контролю. За таких обставин водій був позбавлений можливості завчасно знати про здійснення контролю швидкісного режиму, що суперечить принципам правової визначеності та відкритості діяльності органів державної влади.
Також позивачка зазначила, що під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови посадовою особою поліції не було роз`яснено позивачу право на правову допомогу, гарантоване ст.59 Конституції України та ст.268 КУпАП. Позивачці не було повідомлено про право користуватися правовою допомогою адвоката, надавати пояснення, заявляти клопотання та заперечення, що є істотним процесуальним порушенням та самостійною підставою для скасування постанови. Невиконання вимог ст.268 КУпАП позбавило позивачку можливості належним чином захистити свої права та законні інтереси під час адміністративного провадження.
На підставі вказаного, позивачка просить визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управляння Національної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Комарницького С.С. серії ЕНА №6384773 від 21 грудня 2025р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340грн.
Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 квітня 2026р. адміністративний позов задоволено.
Постанову інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управляння Національної поліції в Одеській області лейтенанта поліції Комарницького С.С. серії ЕНА № 6384773 від 21 грудня 2025р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП – скасовано та провадження у справі закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ДПП НП України на користь ОСОБА_1 , витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 665,6грн.. 
В апеляційній скарзі ДПП, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки показники швидкості руху автомобіля позивачки отриманні за допомогою «TruCam LTI 20/20» не можна вважати належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри, не пройшов повірки, а інших доказів, які підтверджували факт вчинення позивачкою даного правопорушення, відповідачем не надано.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що оскаржуваною постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6384773 від 21 грудня 2025р., винесеної інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управляння Національної поліції в Одеській області лейтенантом поліції Комарницьким С.С., позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340грн., за те, що вона 21 грудня 2025р. о 10:38:01 в с.Петродолинське, дорога М15, 27км, керуючи автомобілем марки «NEXIA» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася зі швидкістю 75км/год. в межах населеного пункту, де дозволена максимальна швидкість руху 50км/год., чим перевищила максимально дозволену швидкість руху на 25км/год., в порушення вимог п.12.4 ПДР; швидкість руху вимірювалася приладом «Trucam TC 008449» (а.с.47).
Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови відповідача у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.1 КУпАП встановлено, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування в даному випадку, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена законодавством.
Приписами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Положеннями п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Відповідно пп.«б» п.12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
У пункті 12.4. ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За змістом ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Як вбачається з наданого відповідачем доказу (скріншоту файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортного засобу TruCАМ LTI 20/20 008449), автомобіль марки «NEXIA» державний номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75км/год при дозволеній швидкості в 50км/год (а.с.48).
Як вбачається із матеріалів справи, що факт події було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCАМ №008449.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію» технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. Вказана норма передбачає можливість (що не є тотожним обов`язку) закріплення, монтування та розміщення технічних приладів та технічних засобів, передбачених пунктами 1 і 2 цієї частини, тобто не виключає можливість використання таких приладів та засобів в ручному режимі.
Згідно пп.9 ч.1 ст.31 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису. Отже, показання технічних засобів, що мають функції відеозапису, є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, доводи позиваки, щодо використання приладу TruCam у ручному режимі суперечить вимогам ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію», є безпідставними.
Дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише при фіксації правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у п.5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 р. № 833. Дорожній знак 5.76 передбачає: «Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.
Судова колегія зазначає, що наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги ПДР України щодо дотримання швидкості руху саме у населених пунктах.
Приписи п.14.7.67 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2021 визначають, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Для зазначення довжини ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, знак 5.76 застосовують із табличкою 7.2.1. Дозволено довжину ділянки зазначати у нижній частині знака 5.76.
Встановлення дорожнього знаку 5.76 передбачається, якщо порушення фіксуються за допомогою автоматичної системи вимірювання швидкості (камери автоматичної фіксації). Встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCAM має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.
Прилад «Trucam TC 008449» не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а відповідний дорожній знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки. При зупинці патрульного автомобіля наявність попереджувального знаку не є необхідною, оскільки фото-, відеофіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на дільниці дороги патрульної поліції.
Отже, вищевикладене спростовує доводи позивачки про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCam в ручному режимі.
При цьому, дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що відповідачем до матеріалів справи було додано докази, з яких вбачається, що лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів LTI 20-20 TruCАМ 008449 згідно з Сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-М1/1-2903-2012 від 29.08.2012р. зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
23 грудня 2020р. ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» видано Сертифікат відповідності вимірювача швидкості LTI 20-20 TruCАМ 008449 та 26 грудня 2018р. Сертифікат перевірки типу вимірювача LTI 20-20 TruCАМ 008449, який є дійсним до 26 грудня 2028р. (а.с.53-56).
Згідно з експертним висновком від 15 грудня 2023р. №04/05/02-1178/ВС1 в об`єкті - лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCАМ правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015 (а.с.50).
Однак, з копії Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/32382, виданого ДП «Укрметртестстандарт» - лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LTI 20-20 TruCАМ 008449 на відповідність вимогам технічної документації, вбачається, що повірка приладу чинна до 12 листопада 2025 року (а.с.49).
У відповідності до ч.2 ст.7 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.
Згідно з ч.1.2 ст.8 даного Закону у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.
Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.
Міжповірочний інтервал для вимірювача швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM, фірми Laser Technology, Inc., США, зареєстрованому в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затверджених наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 5 квітня 2012 року № 437, і становить 1 рік.
Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 8.02.2016р. №193.
Тобто, прилад «Trucam TC 008449», призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів, на день події 21 грудня 2025р. не був законодавчо врегульованим відповідно до ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 15 червня 2014р. №1314-VI. Вказаний прилад, яким здійснювалось вимірювання швидкості руху автомобіля позивачки, не пройшов необхідні повірки, а тому не є придатним для застосування.
Приписами ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що показники швидкості руху автомобіля позивачки отриманні за допомогою «TruCam LTI 20/20» не можна вважати належним доказом, оскільки пристрій, який здійснював заміри, не пройшов повірки, а інших доказів, які підтверджували факт вчинення позивачкою даного правопорушення, відповідачем не надано.
Відтак, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для задоволення позовних вимог.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вказаного, колегія суддів зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 16 квітня 2026р. - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук