П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2026 року м. Київ

Справа № 758/1608/26
Провадження №22-ц/824/8533/2026

Резолютивна частина постанови оголошена 01 липня 2026 року
Повний текст постанови складено 02 липня 2026 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

учасники справи: заявник ОСОБА_1 , 
заінтересовані особи Новокаховська міська військова 
адміністрація Каховського району Херсонської області, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року, постановлену у складі судді Якимець О.І, - 

В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просить встановити юридичний факт державної реєстрації Каховським міським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис у реєстрову книгу за номером 2379/14 від 04.10.2002 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 11.09.2002 року на регіональній універсальній товарній біржі «Таврійська».

Заяву обгрунтовує тим, що 11.09.2002 ОСОБА_1 придбала на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .
З метою подальшої реалізації прав власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною-агресором заявниця звернулася через ЦНАП до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Проте, рішенням державного реєстратора № 81781603 від 10.11.2025 їй було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно. 
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Новокаховська міська військова адміністрація Каховського району Херсонської області, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документ.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що у даному випадку правовстановлюючі документи на будинок у заявника не втрачені, натомість фактично відсутня можливість отримати документи, які зберігаються у Комунальному підприємстві «Каховське міське бюро технічної інвентаризації» та посвідчують державну реєстрацію права власності заявників на нерухоме майно.
Саме через відсутність цих документів заявникам відмовлено у державній реєстрації їх права власності на будинок.
Отже у даному випадку, оскільки державою не визнається факт набуття заявником права власності на нерухоме майно, тому заявник має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на зазначене майно і відповідно державна реєстрація в цьому випадку здійснюється на підставі рішення суду про визнання права власності в судовому порядку, або може оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення державного реєстратора про відмову в проведенні реєстраційних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
З огляду на викладене, факт, який заявник просить встановити суд, не може встановлюватись в окремому провадженні, оскільки законодавством передбачено інший порядок його встановлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва про відмову у відкритті провадження і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає, підставою для звернення із вказаною заявою до суду є об`єктивна неможливість державного реєстратора перевірити та підтвердити факт реєстрації речового права на вказане майно у бюро технічної інвентаризації. За таких обставин відсутні підстави для звернення до суду з вимогою про визнання права власності у порядку статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки право заявника ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів, а оригінал правовстановлюючого документу знаходиться у нього та не є втраченим. Так само і оскарження дій державного реєстратора не може бути ефективним способом захисту, оскільки він діяв в межах чинного законодавства та позбавлений можливості самостійно підтвердити факт вже наявної реєстрації в умовах відсутності доступу до архіву БТІ.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Рукавкова Л.Б. підтримала доводи апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі ч. 2ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий та судовий.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження.
Частиною першою ст.318 ЦПК України передбачено, що заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстроване згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону).
Підставою для звернення ОСОБА_1 із заявою до суду є відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт реєстрації права власності за ОСОБА_1 на нерухоме майно у зв`язку з тим, що комунальне підприємство «Каховське бюро технічної інвентаризації» Каховської міської ради, яке здійснювало державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не відновило свою діяльність на території України та як наслідок, архівні документи залишились на тимчасово окупованій території Каховської міської території громади створює ситуацію, при якій остання не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України тощо.
Ст. 41 Конституції України гарантує непорушність права власності, а саме, право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
З матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_1 наявні оригінали документів, що підтверджують її право власності на нерухоме майно, а саме: договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 11.09.2002, підписаний начальником бюро технічної інвентаризації та скріпленим печаткою. Відповідно дореєстраційного напису, який міститься на зворотній стороні договору купівліпродажу нерухомого майна, квартира зареєстрована Каховським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за гр. ОСОБА_1 , записано в реєстрову книгу за номером 2379/14 від 04.10.2002 р.
При цьому, рішенням державного реєстратора № 81781603 від 10.11.2025 їй було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно.
Звертаючись із заявою ОСОБА_1 вказувала про те, що підставою для звернення із вказаною заявою до суду є об`єктивна неможливість державного реєстратора перевірити та підтвердити факт реєстрації речового права на вказане майно у бюро технічної інвентаризації.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що наявні підстави для звернення до суду з вимогою про визнання права власності у порядку статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки право заявника ніким не оспорюється та не ставиться під сумнів, а оригінал правовстановлюючого документу знаходиться у нього та не є втраченим. Так само і оскарження дій державного реєстратора не може бути ефективним способом захисту, оскільки він діяв в межах чинного законодавства та позбавлений можливості самостійно підтвердити факт вже наявної реєстрації в умовах відсутності доступу до архіву БТІ.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена передчасно.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2026 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна