Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
01 липня 2026 року справа № 520/2855/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Григоров Д.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС" (вул. Чичибабіна, буд. 9, кв. 110,м. Харків,61058, код ЄДРПОУ35348880) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків,Харківський р-н, Харківська обл.,61013, код ЄДРПОУ38631015) про визнання протиправним та скасування рішення, постанову зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДСНС України у Харківській області про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів стосовно ТОВ “Ньютон-Промсервіс” (ЄДРПОУ 35348880) №-№ 1, 2 від 06.02.2026 р;
- визнати протиправними та скасувати Постанову Головного управління ДСНС України у Харківській області про накладення штрафу на ТОВ “Ньютон- Промсервіс” (ЄДРПОУ 35348880) № 1 від 06.02.2026 р. на загальну суму 34 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувані рішенні та постанову протиправними. 
Позивач вказував, що оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень було ухвалено за наслідками перевірки, проведеної з питань дотримання вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції». Зокрема, відповідач прийняв оскаржувані рішення та виніс оскаржувану постанову з посиланням на п.2 ч.2 ст.44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», яка передбачає відповідальність за введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), однак позивач не є виробником вказаної продукції у розумінні ст. 1 ЗУ «Про технічні регламенти і оцінку відповідності», оскільки лише виготовив її на замовлення ТОВ «Епіцентр К», який і надав її на ринку, тобто здійснив її реалізацію під своїм найменуванням, а відтак позивач не є суб`єктом відповідного правопорушення.
Крім того, позивач висновував, що відповідач ухвалив оскаржувані рішення з посиланням на виявлені порушення Таблиці 1 підпункту 2.2. Додатку1 Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, затвердженого Постановою КМУ від 21.02.2023 р. № 154 з боку позивача при маркуванні продукції, однак, на переконання позивача, зазначені розбіжності у маркуванні не можна розцінити як порушення Регламенту та вимог законодавства, оскільки це суперечать керівним роз`ясненням ДСНС України: а саме листу-роз`ясненню ДСНС України щодо практичних аспектів імплементації положень Регламенту у листі до Американської торгівельної палати від 04.07.2025р. №16-16011/163-2.
Крім того, позивач вважав, що при винесенні оскаржуваних рішень і постанов було порушено і порядок їх ухвалення. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026р. відкрито спрощене провадження у справі. 
Відповідачем до суду 05.03.2026р. надано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості. Серед іншого зазначив, що у межах здійснення заходу державного ринкового нагляду ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» надало видаткову накладну від 18.12.2024 № 6419, відповідно до якої постачальником зазначених аерозольних розпилювачів є ТОВ «НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС» (код ЄДРПОУ 35348880). Вказане, на переконання відповідача, свідчить, що саме позивач здійснив перше постачання зазначеної продукції, тобто ввів її в обіг. Крім того, під час перевірки позивач надав технічну документацію, протоколи випробувань, сертифікати та методики, що підтверджує його статус виробника у розумінні закону. Відповідно до договору поставки від 25.04.2013р. № 81950, позивач чітко зазначає себе як постачальник продукції, яку він виготовляє.
Представником позивача до суду було надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої останній наполягав на задоволенні позовних вимог. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Під час здійснення Головним управлінням ДСНС України у Чернігівській області з 05.11.2025 по 10.11.2025 планової перевірки характеристик аерозольних розпилювачів у ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» (ЄДРПОУ - 32490244) було виявлено низку порушень вимог законодавства в частині невідповідності маркування вимогам Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2023 № 154 (далі — Технічний регламент аерозольних розпилювачів) щодо продукції - Силіконове мастило Auto assistance 200 мл, арт. 40751181, штриховий код 2240751181018, дата виробництва 11.12.2024. ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» у межах здійснення заходу державного ринкового нагляду надало видаткову накладну від 18.12.2024 № 6419, відповідно до якої постачальником зазначених аерозольних розпилювачів є позивач - ТОВ «НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС» (ЄДРПОУ 35348880).
З посиланням на підпункт “а1” пункту 2 частини другої статті 24 Закону України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції” від 02.12.2010 № 2735-VI та відповідно до листа першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 26.11.2025р. № 02- 29963/163-2 «Про здійснення позапланових перевірок характеристик продукції», Головним управлінням ДСНС України у Харківській області було організовано проведення позапланової перевірки характеристик аерозольних розпилювачів за ланцюгом постачання.
Відповідно до наказу Головного управління ДСНС України у Харківській області від 01.12.2025р. № 2193 23.01.2026р. було здійснено позапланову перевірку характеристик продукції за ланцюгом постачання у позивача за місцезнаходженням органу ринкового нагляду, в Головному управлінні ДСНС України у Харківській області. 
В ході здійснення позапланового заходу перевірено документи про обіг продукції та технічну документацію на зазначену продукцію. Позивач в межах здійснення перевірки надав технічну документацію, протоколи випробувань, сертифікати та методики. 
За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено Акт перевірки характеристик продукції від 23.01.2026 № 1, а за наслідками розгляду зазначеного Акту прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 06.02.2026р. № 1 та №2, якими було обмежено надання вищезазначеної продукції на ринку в частині приведення продукції у відповідність до встановлених вимог та тимчасової заборони надання продукції на ринку.
При цьому, згідно рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів від 06.02.2026р. № 1 позивача було зобов`язано привести продукцію у відповідність із встановленими вимогами шляхом нанесення відповідного маркування відповідно до вимог Таблиці 1 підпункту 2.2 Додатку до Технічного регламенту аерозольних розпилювачів. 
Крім того, посадовими особами відповідача було складено протокол № 1 про виявлені порушення вимог Закону України “Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції” та Закону України “Про загальну безпечність нехарчової продукції”, яким зафіксовано введення в обіг продукції - Силіконове мастило Auto assistance 200 мл, арт. 40751181, штриховий код 2240751181018, що не відповідає вимогам Технічного регламенту аерозольних розпилювачів (не нанесено належне маркування), не нанесено масу нето. 
На підставі розгляду зазначеного протоколу винесено постанову про накладення штрафу від 06.02.2026р. № 1, згідно якої на позивача накладено штраф у сумі 34 000,00 грн. за введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2023р. № 154. 
Проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне. 
Правові та організаційні засади здійснення державного ринкового нагляду і контролю нехарчової продукції встановлює Закон України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» № 2735-VI.
Згідно положень частини п`ятої статті 8 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції», суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на запит органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) суб`єкта господарювання, який поставив їм продукцію; 2) суб`єкта господарювання, якому вони поставили продукцію.
Такому обов`язку суб`єкта господарювання кореспондує закріплене у пункті 3 частини першої статті 15 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» право посадових осіб, які здійснюють ринковий нагляд, вимагати від суб`єктів господарювання надання документів і матеріалів, необхідних для здійснення ринкового нагляду, одержувати копії таких документів і матеріалів. 
Види заходів ринкового нагляду визначені статтею 22 вищевказаного Закону, за змістом частини першої якої такими заходами є, зокрема: перевірки характеристик продукції, у тому числі відбір зразків продукції та їх експертиза (випробування); обмежувальні (корегувальні) заходи, що включають: обмеження надання продукції на ринку; заборону надання продукції на ринку; контроль стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів (пункт 1, підпункти а), б) пункту 2, пункт 3 частини першої цієї статті).
Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про державний ринковий контроль нехарчової продукції» встановлено, що під час невиїзної перевірки характеристик продукції у випадках, передбачених цим Законом, перевірці підлягають такі документи (їх копії) та інформація: 1) декларація про відповідність; 2) супровідна документація, що додається до відповідної продукції (включаючи інструкцію щодо користування продукцією); 3) загальний опис продукції та схема (креслення) конструкції виробу, а також повний склад технічної документації на відповідну продукцію, передбачений технічним регламентом; 4) документи щодо системи якості чи системи управління якістю; 5) висновки експертиз та протоколи випробувань зразків відповідної продукції, відібраних (узятих) у межах здійснення ринкового нагляду і контролю продукції; 6) документи, що дають змогу відстежити походження відповідної продукції та її подальший обіг (договори, товарно-супровідна документація тощо); 7) документи і матеріали щодо стану виконання суб`єктом господарювання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, у тому числі в межах моніторингу дій суб`єктів господарювання, що вживаються ними для вилучення відповідної продукції з обігу та/або її відкликання; 8) повідомлення та інша інформація, надана суб`єктами господарювання, органами доходів і зборів, органами з оцінки відповідності згідно з положеннями цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції"; 9) інші документи та матеріали, звернення, одержані органами ринкового нагляду відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції".
У разі якщо за результатами перевірки характеристик продукції встановлено, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам, орган ринкового нагляду на підставі наданих суб`єктом господарювання документів, що дають змогу відстежити походження такої продукції та її подальший обіг (зокрема договори, товарно-супровідна документація), визначає особу, яка поставила відповідному суб`єкту господарювання цю продукцію, та всіх осіб, яким цей суб`єкт господарювання поставив зазначену продукцію (частина дванадцята статті 23 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).
За приписами пункту 1 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів.
Під час проведення перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів на підставах, визначених пунктом 1 і підпунктом "а" пункту 2 частини першої цієї статті:
1) на початковому етапі перевірки об`єктами перевірки є:
а) наявність на продукції знака відповідності технічним регламентам (у тому числі ідентифікаційного номера призначеного органу з оцінки відповідності), якщо його нанесення на продукцію передбачено технічним регламентом на відповідний вид продукції, та додержання правил застосування і нанесення знака відповідності технічним регламентам;
б) наявність супровідної документації, яка має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкція з користування продукцією), етикетки, маркування, інших позначок, якщо це встановлено технічними регламентами, та їх відповідність встановленим вимогам;
в) наявність декларації про відповідність, якщо згідно з технічним регламентом на відповідний вид продукції продукція при її розповсюдженні має супроводжуватися такою декларацією;
2) на наступних етапах перевірки можуть бути проведені:
а) обстеження зразків відповідної продукції та ідентифікація виробника продукції;
б) відбір та експертиза (випробування) зразків продукції (у разі якщо є підстави вважати, що продукція є небезпечною, становить ризик та/або не відповідає встановленим вимогам).
Відповідно до частин першої, четвертої статті 29 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
У разі якщо органом ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлення відповідного суб`єкта господарювання про виконання ним рішення про приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами чи усунення формальної невідповідності та/або перевірки стану виконання суб`єктом господарювання цього рішення, проведених відповідно до статті 34 цього Закону, встановлено, що невідповідність продукції встановленим вимогам не усунено або усунено частково, орган ринкового нагляду відповідно до затвердженої Кабінетом Міністрів України методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів вживає таких обмежувальних (корегувальних) заходів: обмеження, заборона надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу, відкликання продукції.
Обмежувальні (корегувальні) заходи запроваджуються відповідними рішеннями органів ринкового нагляду. Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути прийняті: за результатами проведених органами ринкового нагляду перевірок характеристик продукції (крім перевірок, що проводяться відповідно до статті 26 цього Закону), у тому числі перевірок, що проводяться на підставі повідомлень органів доходів і зборів про призупинення митного оформлення продукції відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону.
Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені чи скасовані відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону. Зазначені рішення також можуть бути змінені за результатами розгляду органами ринкового нагляду клопотань, пояснень, заперечень та інформації, наданих суб`єктами господарювання відповідно до частин десятої і п`ятнадцятої цієї статті.
Згідно частини другої та пунктом 2 частини четвертої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», на підставі яких позивача було притягнуто до відповідальності, передбачено таке:
до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі:
1) введення в обіг продукції, що становить серйозний ризик, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на особу вже було накладено штраф, - у розмірі двадцяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
2) введення в обіг продукції, що не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 та частиною третьою статті 29 цього Закону), - у розмірі від двох до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, - у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
До розповсюджувача (крім юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі недодержання умов зберігання продукції, яка ним розповсюджується, якщо внаслідок цього продукція стала небезпечною та/або такою, що не відповідає встановленим вимогам, у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, - у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
До розповсюджувача - юридичної особи або фізичної особи - підприємця, які обрали спрощену систему оподаткування, застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі недодержання умов зберігання продукції, яка ним розповсюджується, якщо внаслідок цього продукція стала небезпечною та/або такою, що не відповідає встановленим вимогам, у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за повторне протягом трьох років вчинення такого самого порушення, за яке на суб`єкта господарювання вже накладено штраф, - у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, визначених статтею 29 цього Закону, крім усунення формальної невідповідності, передбаченої частиною третьою статті 29 цього Закону, - у розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, у розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів (крім юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів - юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування;
Законодавче визначення термінів «введення в обіг», «надання на ринку», «розповсюдження», «розповсюджувач» наведено у статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності».
Так, за приписами вищевказаної правової норми наведені у ній терміни вживаються в такому значенні:
введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз;
надання на ринку - будь-яке платне або безоплатне постачання продукції для розповсюдження, споживання чи використання на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності;
розповсюдження - надання продукції на ринку України після введення її в обіг;
розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку України;
імпортер - будь-яка фізична чи юридична особа - резидент України, яка вводить в обіг на ринку України продукцію походженням з іншої країни.
Значення термінів «ланцюг постачання продукції» та «постачання продукції» розкрито у статті 1 Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», за змістом якої:
ланцюг постачання продукції - послідовність суб`єктів господарювання, які забезпечують постачання продукції від виробника до споживача (користувача);
постачання продукції - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу права власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.
Диспозиція норми пункту 2 частини другої статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» передбачає можливість накладення штрафної санкції виключно до особи, яка ввела продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважається такою, що ввела продукцію в обіг.
При цьому, у розумінні статті 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», введенням в обіг вважається надання продукції на ринку України в перший раз, тобто, зокрема, внаслідок платного постачання продукції на підставі, в тому числі, договорів купівлі-продажу, поставки тощо, які передбачають передачу права власності на такі товари для розповсюдження на ринку України в процесі здійснення господарської діяльності.
Для цілей же Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», як це передбачено частиною сьомою статті 8 цього Закону, особою, що ввела продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію, у разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду.
За пунктом 4 Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів органи ринкового нагляду обирають обмежувальні (корегувальні) заходи, передбачені статтями 30-32 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», пропорційно рівню загрози суспільним інтересам, що становить або може становити відповідна продукція. Рівень загрози визначається органом ринкового нагляду шляхом проведення оцінки ризику, що становить чи може становити відповідна продукція, що зазначено у пункті 5 Методики.
Згідно пункту 7 Методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів оцінка ризику проводиться посадовою особою органу ринкового нагляду шляхом проведення аналізу, за результатами якого визначається рівень загрози.
У пункті 10 Методики вказано, що на підставі проведеного аналізу розробляється сценарний план ймовірності виникнення ризику, що може становити продукція, згідно з додатком 1 до Методики. Рівень загрози визначається згідно з додатком 2 до Методики шляхом поєднання найтяжчого наслідку, визначеного у графі 6 сценарного плану, та ймовірності виникнення ризику, розрахованого за формулою, наведеною в абзацах десятому і одинадцятому підпункту 8 пункту 11 цієї Методики. Результат визначення рівня загрози зазначається у графі 9 «Рівень загрози» сценарного плану, що вказано у пункті 13 Методики.
За частиною 3 статті 33 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів можуть бути змінені або їхня дія може бути припинена відповідними органами ринкового нагляду за результатами аналізу повідомлень суб`єктів господарювання про виконання ними рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або за результатами перевірок стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень, проведених відповідно до статті 34 цього Закону.
Відповідно до частини 8 статті 34 Закону, пункту 13 Порядку здійснення контролю стану виконання рішень про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1017 від 05.10.2011, у разі якщо за результатами аналізу повідомлення суб`єкта господарювання про виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів та/або перевірки стану виконання цього рішення встановлено факт невиконання чи часткового виконання суб`єктом господарювання відповідного рішення або виконання рішення не може бути визнано результативним, орган ринкового нагляду невідкладно приймає рішення про внесення змін до зазначеного рішення. Такі зміни можуть передбачати вжиття нових обмежувальних (корегувальних) заходів.
Згідно частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» вилучення продукції з обігу чи її відкликання застосовується у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», щодо продукції, яка відповідно надається на ринку або вже надана споживачам (користувачам).
Вилучення продукції з обігу передбачає повернення розповсюджувачами всіх одиниць відповідної продукції, що перебуває у їх розпорядженні, виробнику цієї продукції та припинення ними будь-якого демонстрування, пропонування такої продукції споживачам (користувачам).
Якщо орган ринкового нагляду встановив, що продукція відповідає встановленим вимогам, але становить ризик для життя та здоров`я громадян або інших аспектів захисту суспільних інтересів, він невідкладно вимагає відповідно до методики вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, затвердженої Кабінетом Міністрів України, від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів для усунення такого ризику, вилучення продукції з обігу та/або відкликання її з ринку залежно від характеру визначеного ризику, що передбачено у частині 1статті 291 Закону.
Згідно абзацу 4 частини 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» про вчинення порушень, зазначених у цій статті, посадові особи органів ринкового нагляду, що виявили правопорушення, складають протокол на підставі документів, що містять інформацію про походження продукції та її обіг.
Згідно абзацу 2 частини 7 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» справи про накладення штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються керівниками органів ринкового нагляду або їх заступниками (головою та членами або уповноваженими посадовими особами державного колегіального органу) відповідно до їх компетенції.
До суб`єкта господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в разі: невиконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності, визначених частиною третьою статті 29 цього Закону, – у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для осіб, які ввели продукцію в обіг або відповідно до цього Закону вважаються такими, що ввели продукцію в обіг, у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів (крім юридичних та фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для розповсюджувачів – юридичних та фізичних осіб- підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування.
У справі, яка розглядається, встановлено, що згідно видаткової накладної від 18.12.2024 № 6419, наданої під час перевірки ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», саме позивач здійснив перше постачання зазначеної продукції, тобто ввів її в обіг з огляду на наведені вище норми законодавства. Крім того, під час перевірки позивач надав технічну документацію, протоколи випробувань, сертифікати та методики, що підтверджує його статус виробника у розумінні закону. Відповідно до договору поставки від 25.04.2013 № 81950 позивач зазначений як постачальник продукції, яку він виготовляє. 
В зв`язку із цим суд зазначає, що санкції за порушення застосовано до позивача було застосовано на підставі пункту 2 частини другої статті 44 Закону № 2735-VI, як до особи, яка вважається такою, що ввела продукцію в обіг цілком правомірно.
Як зазначалося вище, у статті 1 Закону України від 15.01.2015 № 124-VIII «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» визначено, що введення в обіг - це надання продукції на ринку України в перший раз; імпортер - будь-яка фізична чи юридична особа - резидент України, яка вводить в обіг на ринку України продукцію походженням з іншої країни; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку .
Суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: 1) будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; 2) будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію (частина п`ята статті 8 Закону № 2735-VI).
У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію (частина сьома цієї статті).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що розповсюджувач може бути визнаний особою, що ввела продукцію в обіг лише у випадку ненадання ним документації, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію, а отже, неможливості ідентифікації органом ринкового нагляду такої особи, а у випадку надання розповсюджувачем інформації щодо виробника або особи, яка поставила йому продукцію, орган ринкового нагляду зобов`язаний вжити заходів щодо перевірки такої інформації з метою ідентифікації цієї особи.
Подібна правова позиція сформована Верховним Судом в Постанові від 13.04.2022р. у справі № 1440/2024/18.
Отже, в даному випадку, оскільки ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» надав інформацію про виробника, яким є позивач, саме останній вважається таким, що здійснив введення продукції в обіг. 
Щодо посилання позивача на правову позицію, викладену Верховним Судом у рішенні від 31.01.2022 у справі №640/15352/19 та його твердження про те, що будь-який захід щодо обмеження чи заборони надання продукції на ринку, вилучення продукції з обігу чи її відкликання, що вживається відповідно до Закону має бути пропорційним рівню загрози відповідної продукції суспільним інтересам, посилаючись на статтю 28 Закону - “Обмежувальні (корегувальні) заходи щодо продукції, яка становить серйозний ризик”, суд зазначає наступне.
Порушення вимог пункту 5 Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, а саме: невідповідність маркування продукції не свідчить про те, що така продукція становить серйозний ризик, проте свідчить про невідповідність такої продукції встановленим вимогам, адже порушено вимоги відповідного технічного регламенту.
Відповідно до пункту 1 статті 29 Закону, у разі якщо органом ринкового нагляду встановлено, що продукція не відповідає встановленим вимогам (крім випадків, передбачених статтею 28 цього Закону, та формальної невідповідності), орган ринкового нагляду невідкладно вимагає від відповідного суб`єкта господарювання вжити протягом визначеного строку заходів щодо приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами.
Зазначене було здійснено контролюючим органом та позивачу була надана можливість змінити маркування та таке, яке б відповідало законодавчим вимогам. Водночас, позивачем проігноровано вимоги відповідача та не внесено зміни у маркування, яке це вимагається приписами чинного законодавства України.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону обмеження надання продукції на ринку, а саме - приведення продукції у відповідність із встановленими вимогами, застосовуються органами ринкового нагляду у випадках, передбачених цим Законом, якщо існує можливість приведення такої продукції у відповідність із встановленими вимогами. Зазначені обмеження можуть застосовуватися до продукції, що надається на ринку, у тому числі тієї, що зберігається на складах виробників (імпортерів), та/або продукції, що перебуває у споживачів (користувачів). 
Відтак, відповідачем при прийнятті обмежувальних (корегувальних) заходів було повністю враховано пропорційність рівню загрози перевіреної продукції суспільним інтересам. 
Стосовно правової позиції, викладеної Верховним Судом у рішенні від 31.01.2022 у справі №640/15352/19 слід зазначити, що предметом спору у вказаній справі було нанесення знака відповідності виробником не на виробі, а на пакуванні до нього та те, що на зазначену продукцію надано декларацію про відповідність, видану уповноваженим органом.
Щодо доводів позовної заяви про те, що продукція, яка була предметом перевірки, була промаркована символом (перевернутий епсилон), відповідно до вимог підпункту б) пункту 5 Технічного регламенту аерозольних розпилювачів слід зазначити, що відповідно до пункту 5 Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, на кожний аерозольний розпилювач наносяться такі дані (нанесені дані повинні бути видимими, розбірливими і незмивними): а) найменування або зареєстрована торговельна марка (знак для товарів і послуг) та поштова адреса суб`єкта господарювання, що вводить в обіг аерозольний розпилювач; б) символ (перевернутий епсилон) згідно з додатком 2 до Технічного регламенту аерозольних розпилювачів; в) кодове позначення, яке дає змогу ідентифікувати партію одного типу аерозольного розпилювача; г) відомості, зазначені в пункті 2.2 додатка 1 до цього Технічного регламенту; ґ) масу та місткість нетто.
В даній справі проведеною перевіркою було встановлено, що позивачем (виробником) не виконано вимоги підпунктів г) та ґ) пункту 5 Технічного регламенту аерозольних розпилювачів, а отже факт нанесення знаку відповідності Технічного регламенту аерозольних розпилювачів не звільняє виробника від відповідальності за нанесення інших маркувань, передбачених технічним регламентом.
Стосовно посилань позовної заяви на процедурні порушення при ухваленні оскаржуваного рішення про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, суд зауважує, що відповідно до цитованих вище положень Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» висновується, що у разі необхідності термінового вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів з метою запобігання або уникнення ризиків суспільним інтересам орган ринкового нагляду може прийняти рішення про вжиття відповідних обмежувальних (корегувальних) заходів без надання (надіслання) суб`єкту господарювання проекту такого рішення. У такому разі суб`єкт господарювання, якого стосується рішення, має право надати (надіслати) свої пояснення, заперечення та/або інформацію до такого рішення в будь-який час після його прийняття, але до закінчення визначеного строку виконання такого рішення. Орган ринкового нагляду має негайно розглянути одержані пояснення, заперечення та інформацію суб`єкта господарювання та за результатами такого розгляду оцінити адекватність і пропорційність прийнятого ним рішення.
Крім того, відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суб`єкти господарювання під час здійснення ринкового нагляду та контролю продукції мають право оскаржувати в установленому законом порядку будь-які рішення, приписи, дії та бездіяльність органів ринкового нагляду, митних органів та їх посадових осіб. 
Стосовно тверджень позивача, щодо того відповідачем на порушення частини 5 статті 33 Закону у оскаржуваних рішеннях не були зазначені підстави застосування відповідних обмежень, а також вказані обмеження є очевидно непропорційними, суд зауважує, що у рішеннях про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 06.02.2026р. №1, №2 в абзаці першому зазначено: "Рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів прийнято на підставі частини другої статті 33 Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції", за результатом проведеної органом ринкового нагляду позапланової перевірки характеристик аерозольних розпилювачів у ТОВ "НЬЮТОН-ПРОМСЕРВІС" в термін з 23.01.2026 р. по 23.01.2026р. за місцезнаходженням органу ринкового нагляду в Головному управлінні ДСНС України у Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 8, відповідно до наказу ГУ ДСНС України у Харківській області від 01.12.2025р. № 2193 та направлення на проведення перевірки від 22.01.2026р. № 1".
Крім того, у рішеннях є обґрунтування прийнятих рішень; зазначено відповідно до яких норм Закону та Закону України "Про загальну безпечність нехарчової продукції" вжито обмежувальний (корегувальний) захід; зазначено зміст обмежувального (корегувального) заходу та пов`язані з ним дії, що має виконати суб`єкт господарювання, термін виконання рішень та порядок повідомлення суб`єктом господарювання органу державного ринкового нагляду про виконання цього рішення.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В зв`язку з цим суд зазначає, що згідно із сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21 стандартами доказування обставин спору: 
1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 
2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Суд відмічає, що у силу ч.4 ст.44, ч.2 ст.78, ч.3 ст.78, п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161, ч.4 ст.162 КАС України обов`язок повідомлення суду усіх обставин справи та підтвердження доводів про існування цих обставин відповідними доказами покладений, насамперед на учасників справи – сторони спору.
Окрім того, суд згідно з ч.4 ст.9 КАС України обтяжений законодавцем обов`язком встановити об`єктивну істину у кожному спорі за власною ініціативою безвідносно до стану виконання учасниками справи – сторонами спору згаданого вище процесуального обов`язку.
У силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024р. у справі №400/1217/23: 
1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 
2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 
3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 
4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
В даній справі відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, в повній мірі належними та допустимими доказами доведено законність та обгрунтованість оскаржуваних рішень. Доводами позовної заяви та зібраними у справі доказами іншого не доводиться. 
Суд зазначає, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог та відмову в задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров