ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1071/26 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді: Чаку Є.В., 
суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
за участю секретаря Сови Є.Д. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 у розмірі 155355,69 грн; 
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 у розмірі 155355,69 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права. В обґрунтування скарги апелянт зазначила, що судом у справі № 620/12804/24 не досліджувалось питання про виплату заборгованості з пенсії, позивач вважає, що у неї виникло право на звернення з позовом до суду про визнання бездіяльності відповідача протиправною та стягнення нарахованої суми такої заборгованості.
В судове засідання сторони не прибули, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що фактичною підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами стала незгода позивача із діями відповідача під час виконання рішення у справі № 620/12804/24. Заявлені позовні вимоги стосуються саме порядку виконання судових рішень.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 
Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання правила «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, який полягає в тому, що позивач, який порушив справу проти відповідача і отримав за результатами її розгляду остаточне рішення, не може ініціювати повторне судове провадження стосовно того ж самого відповідача, якщо судовий позов ґрунтується на тих самих фактичних обставинах, або ж нова вимога могла бути складовою частиною попередньої у першому рішенні.
Тобто, за вказаним принципом, жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового до виконання рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового судового рішення. Res judicata є способом запобігання повторному розгляду справи та несправедливому відношенню до інших учасників судового процесу.
Колегія суддів звертає увагу, що предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування. Під підставою позову розуміються обставини, з яких витікає право вимоги позивача, на яких позивач їх засновує.
При зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18.
Верховний Суд у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 916/1764/17 вказав, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 у справі № 620/12804/24 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 23.08.2024 на пенсію за віком, відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи в митних органах з 05.04.2001 по 05.07.2024, та врахувавши складові заробітної плати, вказані у довідках Чернігівської митниці від 22.08.2024 № 97 та № 98.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 по справі № 620/12804/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволено частково. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 змінено у мотивувальній частині та викладено абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 23 серпня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи в митних органах з 05 квітня 2001 року по 30 квітня 2016 року, та врахувавши складові заробітної плати, вказані у довідках Чернігівської митниці від 22 серпня 2024 року № 97 та № 98.».
В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 залишено без змін. 
Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду у справі № 620/12804/24 є право позивача на переведення на інший вид пенсії та зарахування до стажу державної служби періоди її роботи в митних органах.
При цьому позовні вимоги позивача були спрямовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із зверненням щодо виконання зазначеного вище рішення суду.
Листом від 29.12.2025 вих. № 16273-15423/К-02/8-2500/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомило позивача, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 по справі № 620/12804/24, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025, їй проведено перерахунок пенсії з 23.08.2024. Доплата по перерахунку пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 становить 156105,09 грн.
Також зазначено про виплату частини боргу в межах коштів, передбачених бюджетом Пенсійного фон України на відповідний рік, зокрема, у жовтні 2025 року в сумі 187,35 грн та в листопаді 2025 року в сумі 187,35 грн. Тому залишок невиплаченої заборгованості, нарахованої на виконання вищевказане рішення суду складає 155730,39 грн. Саме після отримання вказаного листа позивачка звернулася до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 у розмірі 155355,69 грн та стягнення заборгованості. 
З даної позовної заяви вбачається, що предметом позову, є незгода позивача із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виплати їй заборгованості з пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 у розмірі 155355,69 грн.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги фактично спрямовані на виконання іншого судового рішення (рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 по справі № 620/12804/24). Тобто, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання вищевказаного судового рішення. Отже, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Тотожність спору передбачає ідентичність трьох елементів: сторін, предмета та підстав позову. 
Сторони у вказаних справах є різними, зокрема у справі №620/12804/24 відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, а у справі № 620/1071/26 - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
У справі №620/12804/24 предмет судового розгляду стосувався визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 23 серпня 2024 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи в митних органах з 05 квітня 2001 року по 30 квітня 2016 року, та врахувавши складові заробітної плати, вказані у довідках Чернігівської митниці від 22 серпня 2024 року № 97 та № 98.
Натомість у справі №620/1071/26 предмет судового розгляду стосується визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 23.08.2024 по 31.08.2025 у розмірі 155355,69 грн та стягнення заборгованості. 
Підстави позову також відрізняються: відмова у переведенні на інший вид пенсії та врахування складових зазначених у довідці (справа №620/12804/24); невиконання рішення суду (№620/1071/26).
Здійснивши співставлення сторін, підстав і предмету спору у справі №620/12804/24 та підстав і предмету спору у справі №620/1071/26, колегія суддів дійшла висновку про відсутність тотожності предмета і підстав позову.
Таким чином суд першої інстанції, застосовуючи юридичний принцип res judicata (остаточне рішення суду, яке набрало законної сили, є остаточним і обов`язковим для сторін, і це рішення не може бути переглянуте з метою повторного слухання справи та винесення нового рішення), не проаналізував критерії тотожності та фактично підмінив їх міркуванням про існування пов`язаного раніше рішення. Сам факт наявності попереднього рішення не може виключати вірогідність виникнення нових вимог, що виникли після його ухвалення й стосуються іншого об`єкта порушення (виплата/невиплата).
Суд першої інстанції відмовивши у відкритті провадження, фактично позбавив позивачку вирішити питання про фактичну виплату 155355,69 грн, попри офіційне визнання цієї суми Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Такий формальний підхід до виконання рішення суду про призначення пенсії не захищає належним чином права людини, оскільки вона не отримує належних їй виплат. Право на суд - це не лише можливість отримати рішення, а й реальне поновлення порушеного права, у тому числі через самостійне оскарження протиправних дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним судом у постанові від 01.10.2025 у справі № 600/298/25-а.
Враховуючи висновки Верховного Суду та положення КАС України, зважаючи, що вищезазначені вимоги позивача, щодо яких приймались рішення про відмову у відкритті провадження не є ідентичними вимогам, заявленим у цій справі та справі №620/12804/24, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 238, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про зобов`язання вчинити певні дії направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю.Коротких