Справа № 308/5787/24

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року          місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: 
головуючого судді   Крегул М.М., 
за участю секретаря судового засідання Бегені В.В., Сабо І.Й.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача –   Ракущинця А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до відповідача 1: ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що у 2003 році згідно договору купівлі продажу від 10.07.2003 року за № 728, ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 . Тип об`єкта набутого майна згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №981665 від 11,07.20 03 року – домоволодіння.
Позивач зазначає, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1440 м.кв. (0,1440 га.), про що зазначено в п. 2 договору. і стверджує, що таким чином ОСОБА_3 став власником житлового будинку розташованого на земельній ділянці площею 0,1000 га., якій було присвоєно кадастровий номер 2110100000:52:001:0369.
Разом з тим, 22.11.2006 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 11081544000, відповідно до умов якого забезпеченням кредиту виступала застава - житловий будинок за адресою:   АДРЕСА_1 , згідно договору застави №11081544000.
12 грудня 2011 року згідно договору Факторингу №1 ПАТ «УкрСиббанк» продало право вимоги за вищезазначеним договором ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
09 серпня 2018 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уступило право вимоги за договором від 22.11.2006 №11081544000 новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ.ЕН.ГРУП».
Також 09 серпня 2018 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» уступило право вимоги за договором від 22.11.2006 №11081544000 новому кредитору ОСОБА_5 .
15.06.2021 року ОСОБА_6 уступлено право вимоги за договором від 22.11.2006 року №11081544000 новому кредитору ОСОБА_2 згідно договору посвідченого 15.06.2021 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І за реєстром №455.
Згідно Договору іпотеки предметом іпотеки було нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Також за змістом даного договору у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язання за основним Договором, сторони домовились про те, що, на підставі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» Іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
У зв`язку із невиконанням грошового зобов`язанням за кредитним договором № 11081544000, іпотечним договором від 22.11.2006, посвідченим 24.11.2006 року приватним нотаріусом: Балаж М.В. за реєстром №4955 та договором про відступлення права вимоги, посвідченим 15.06.2021 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І за реєстром №455, за нотаріально посвідченої згоди іпотекодавця були задоволені вимоги останнього іпотекодержателя ОСОБА_2 та проведено державну реєстрацію житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на нового власника ОСОБА_2 , про що був виданий Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2021 року № 2623 87068.
Після реєстрації права власності на житловий будинок, ОСОБА_2 дізнався, що земельна ділянка за адресою; АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок, який належить йому відповідно до Державного Акту на право приватної власності на землю від 28 травня 1997 року серія ЗК №015-010500, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1678, земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер: 2110100000:52:001:0369) на якій розміщений житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .
З урахуванням наведеного у позові , посилаючись на норми закону, зокрема ст. 120, 125 ЗК України, беручи до уваги, що у випадку переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об`єкти, позивач просить суд визнати за ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку на якій розміщено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,10 га кадастровий помер: 2110100000:52:001:0369 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачем ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Ракущинець А.А., подано до суду відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем, оскільки відповідно до правовстановлюючих документів, як стверджує сам позивач станом на день подання позову власником земельної ділянки є ОСОБА_4 .
Зокрема вказує на те, що станом на день укладення договору купівлі-продажу діяла інша редакція ст. 120 ЗК України, а відповідно до Цивільного кодексу України, Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Крім того зазначає, що відповідач не може мати жодного відношення до відступлення прав вимог по кредитному договору, однак і вимоги статті 1083 ЦК України не можна не брати до уваги, оскільки позивач не є фінансовою установою – факторинговою організацією і ним не виконано вимоги ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і не відшкодовано перевищення вартості набутого права вимоги до реальної вартості іпотеки.
Також у відзиві посилається на те, що відповідач є військовослужбовцем та станом на час дії в Україні воєнного стану, Законом України «Про споживче кредитування» було введено ряд змін і доповнень у зв`язку з введенням в дію воєнного стану, в тому числі щодо додаткового захисту прав військовослужбовців. Відповідно до вказаних змін, заборонено забирати майно у військовослужбовців, якщо таке припинення права власності прямо або опосередковано пов`язано з кредитними правовідносинами, як в даному випадку.
З урахуванням наведеного у відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.04.2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
25.07.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою суду від 20.05.2025 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник позивача – адвокат Бойко Б.Б. підтримав позовні вимоги, просив такі задовольнити з підстав та мотивів викладених в позові.
Представник відповідача – адвокат Ракущинець А.А. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, просив у задоволенні таких відмовити з підстав та мотивів викладених у відзиві.
Позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , представник ПАТ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Із договору купівлі-продажу від 10.07.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. зареєстрованого в реєстрі за № 728 слідує, що ОСОБА_4 (продавець) продала, а ОСОБА_3 (покупець) купив належні продавцеві на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку площею 1000 (одна тисяча) кв.м., що розташовані в АДРЕСА_1 . У договорі нотаріусом роз`яснено, що право власності на житловий будинок у покупця виникає з державної реєстрації цього Договору.
Таким чином , ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га. за адресою АДРЕСА_1 .
Як встановлено судом, з інформації Держаного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.03.2024 року слідує, що на вказаній земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 , було присвоєно кадастровий номер 2110100000:52:001:0369.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.120 ЗК України (в редакції станом на 10 липня 2003 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.  При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.  У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.  При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда. 
Поряд з цим встановлено, що 22.11.2006 року між Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 11081544000, відповідно до умов якого забезпеченням кредиту виступала застава - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору застави №11081544000.
12 грудня 2011 року згідно договору Факторингу №1 ПАТ «УкрСиббанк» продало право вимоги за вищезазначеним договором ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».
09 серпня 2018 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уступило право вимоги за договором від 22.11.2006 №11081544000 новому кредитору ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ.ЕН.ГРУП».
Також 09 серпня 2018 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ.ЕН.ГРУП» уступило право вимоги за договором від 22.11.2006 №11081544000 новому кредитору ОСОБА_5 .
15.06.2021 року ОСОБА_6 уступлено право вимоги за договором від 22.11.2006 року №11081544000 новому кредитору ОСОБА_2 згідно договору посвідченого 15.06.2021 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І за реєстром №455.
Окрім того судом встановлено, що ОСОБА_7 , яка діє від імені ОСОБА_3 , згідно повноважень, що ґрунтуються на довіреності, надала згоду на реєстрацію права власності на підставі задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором, посвідченим 24.11.2006 року приватним нотаріусом Балаж М.В. за реєстром № 4955 та договором про відступлення прав вимоги, посвідченим 15.06.2021 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. за реєстром № 455. Вказане підтверджується заявою ОСОБА_7 від 16.06.2021 року посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. зареєстровано в реєстрі за № 467.
Таким чином, оскільки позивач набув право власності на будинок у 2021 році, саме редакція ст. 120 ЗК України, чинна на червень 2021 року, має визначальне значення для встановлення факту переходу права.
Відповідно до п.п. ґ п.18 Постанови Пленуму верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК (2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК (435-15), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V (997-16) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI (1702-17).
Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК Україниу разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Отже, аналіз вказаних вище норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «лат. superficies solo cedit» збудоване на землі слідує за нею.
При цьому , при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15).
Враховуючи вказане вище та принцип слідування землі за будівлею, позивач є власником будинку та, відповідно, земельної ділянки, оскільки будинок фактично займає частину земельної ділянки, а інша частина необхідна для безпосереднього обслуговування даної частини будівлі.
При цьому, права позивача підлягають захисту у спосіб, що передбачений для захисту права власності.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Зокрема , як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду , під час розгляду справи № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) від 14 листопада 2018 року суд дійшов висновку, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна (в тому числі, яке було неодноразово відчужене) можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Таким чином, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема , якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача.
За змістом положень статті 16 ЦК України суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення у цій справі позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку.
Позивач не позбавлений права звернутися до суду за захистом своїх прав у визначеному законом порядку, обравши спосіб захисту порушеного права, що передбачений для захисту права власності.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збірпокладається насторони пропорційнорозміру задоволенихпозовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі слід покласти на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 41 Конституції України, ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 377 ЦК України, ст.120 ЗК України в редакції станом на 13 грудня 2006 року, ст.ст. 88, 120, 125 ЗК України, ст.ст. 183, 364, 367, 388, 392 ЦК України, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до відповідача 1: ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на боці відповідача ПАТ «УкрСиббанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про визнання права власності на земельну ділянку, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).
Третя особа без самостійних вимог на боці відповідача: ПАТ «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750, місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, 2/12).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ).
Час та дата складання повного тексту рішення 20.03.2025 року о 16 год. 15 хв. 

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду М.М. Крегул